268 URGAMMAL LAG OCH RÄTT.

Östgötalagen.

Härur må anföras följande paragraf om mord:

»sNu mördar man man eller kvinna man eller man kvinna
eller kvinna kvinna, bär till gömsle och lägger på lön, då skall
man låta stegla honom och stena henne, om de varda gripna
på bar gärning eller uppenbart bevis finnes därpå.»

Av kulturhistoriskt intresse är även följande bestämmelse
om vargskall:

»Nu skall varje bonde hava tre famnar vargnät. Haver han
ej nät, böte därför 3 öre. Då skall man taga två män från
var socken, som skola skära upp budkavle. Kommer ej bon-
de från varje hus, då böte 3 öre. De männen, som nämnda
äro, skola utsöka penningarna, och de taga en tredjedel av
dessa >enningar, och de, som följa skallet, tage två delar.

Nnn säger bonde, att han haver ej fått skallbud, eller att
han hade förfall. Då bevise med två mans ed och hans själv
tredje, att han hade laga förfall, eller att han varken fick bud
eiler budkavle. Börjar skallet och han lyder icke, böte därför
4 öre eller värje sig med sanima ed, som bestämd är. Nu
kan rådjur i nät komma under vargskall, ligge ogillt. Sätter
man nät utan vargskall och dödar rå, böte tre mark. Nu
har räv den, som driver upp honom, have den honom med
händerna tager. Nu må ej bönder rå taga, utan att de göra
sig skyldiga till tre marks böter; ty det är konungens djur.»

Upplandslagen.

Inledningsorden till Upplandslagen äro genomträngda
av den bärande kraften i det svenska lagsamhället:

»Lag skall vara satt och skipad till efterrättelse för hela fol-
ket, både rika och fattiga, och till skillnad mellan rätt och
orätt. Lag skall bevaras och hållas, de fattiga till värn, de
fridsamma till frid men de ospaka till näpst och skräck. Lag
skall vara de rättvisa och rättfärdiga till heder men de vrånga
och orättfärdiga till rättelse. Vore alla rättvisa, då behöv-
des ej lag.»

Strängt var lagens straff för otrohet inom äktenskapet.
Härom stadgas: »Går en mans hustru på bolster och lakan I
