276 DET MÖRKNAR.

avsändande skjuta sig för pannan och göra slut på en
olycklig tillvaro. Man för självmordskandidaten till herti-
gen, som ger honom pengar och befordran.

Det föll naturligtvis inte Karl in att undra, om inte Bohe-
man kunde ha på förhand avtalat komedin med Tilas. Men
vid det förhör, som Boheman fick undergå inför konungen,
fann äventyraren för gott att erkänna, att så hade det i
själva verket tillgått.

Ett annat av Bohemans tricks, som fullständigt duperat
hertigen, var att före viktiga avgöranden ställa frågor till
ett porträtt av Frälsaren. Han fick då svar medelst en
ljusstrimma, som visade sig hastigt antingen på längden av
porträltets ansikte eller tvärsöver. I ena fallet var svaret
nej, i andra fallet ja.

Det var inte roligt för herligen att höra Boheman be-
känna, att det aldrig visat sig någon ljusstrimma. Task-
spelaren hade endast begagnat sig av de ögonblick, då her-
tigen råkat i högsta extas. Vid sådana tillfällen hade Bohe-
man med hänryckning utropat, att han såg den ljusa strim-
man — och nalurligtvis hade den lättrogne hertigen då
också sett den!

Inför dylika avslöjanden hörde man H. K. H. hertig Karl
mumla mellan tänderna: »Den sakramentskade fähunden l»
Slutet på visan blev, att Boheman exporterades tillbaka
till Danmark, dädan han kommen var.

+ +
»

Ett egendomligt fenomen på denna tid voro även de s. k.
nummerpunkterarne, som påstodo sig kunna förutsäga till-
kommande händelser, särskilt vilka nummer på lotterierna
som skulle utfalla med vinst. En dylik gynnare, en avsig-
kommen notarie Åbom, fick inför konungen och Liljencrants
sgöra ett försök med sin konst och sedan resa till Köpenhamn
och Hamburg för att spränga därvarande nummerlotteri.
Herr nummerpunkterare Åbom avreste med 6,000 rdr. på
fickan och var naturligtvis inte värd ett ruttet lingon, när han
kom tillbaka.

Ingen av dessa olika slags hokuspokusmakare lovade dock
så runt som guldmakarne. Det var något för en konung,
