DEN STORA SLOTTSBRANDEN 1697. 361

stått uppställda överst i tornet, ha störtat ned från de ge-
nombrända bjälklag, som buro upp dem, och slagit igenom
alla trossbottnar och valv ända ned till källaren. I sitt fall
ha de följts av den stora tornklockan. Ännu skymtar man
dock då och då mellan rökmolnen de stolta tre kronorna. Men
snart höres åter ett fruktansvärt dån. Det är tornet, som
rasar samman. För alltid sjunka de tre kronorna ned i det
brinnande djupet, bland grus och spillror. Då ser man män-
niskor snyftande springa bort från det skräckinjagande skå-
despelet.

Till residens för hovet utsågs tills vidare det palats, som
Karl Gustav Wrangel uppfört på Riddarholmen, och som
sedan kallades »Kungshusets, Det är samma byggnad, som
Svea hovrätt nu är inrymdå i.

Frågan om slottets återuppbyggande diskuterades i rådet
dagen efter branden, och halvannan månad därefter var
Nicodemus Tessin färdig med ritningarna till ett nytt slott.
De blevo då uppvisade och godkända i rådet. Därefter på-
börjades det stora verket. Tessin lär ha tänkt sig att kunna
få det hela färdigt på sex år. Men så kom det stora nordiska
kriget emellan, och arbetet gick allt långsammare. Slutligen
avstannade det alldeles, men återupptogs i slutet av 1720-
talet, sedan riksens ständer beviljat medel därtill. Men
först i december 1754 kunde hovet överflytta från Kungs-
huset till det nya slottet.

& x
x

Frågan om slottsbrandens uppkomst togs redan dagen
efter densamma upp i rådet, och vid sammanträdet den 10
maj 1697 påminde änkedrottningen om att det fanns en man,
som skulle ha förutsagt eldsvådan. I anledning därav fick
överhovpredikanten Wallin infinna sig i rådet, och en del av
Ekerots brev till honom upplästes av kanslirådet Piper.

Två dagar därefter blev Ekerot själv uppkallad i rådet i
närvaro av änkedrottningen och konungen; ooch vid det
han genom dörren inkom, föll han på knä, tackandes Gud för
den nåden att få bliva hos sin konung hörder och säga vad
Guds ande honom uppenbarade».

På tillfrågan sade han sig långt förut ha vetat om branden
och varnat därför. Då änkedrottningen sporde honom, på
