356 EN VITTER STORHETSTID.

»Fru Lindfors kom med sina flöden,
en Göta älv av bara di.

Det var ändå en tröst i nöden.

Nå, gudskelov, det är förbi.»>

Slutet gott, allting gott. Tack vare den lilla, få vännerna
nu fägna sig åt punschbålen:

;Var ingen barnsäng till i världen,
fanns varken strupe eller bål.

Gör därför om det! Skål för värden!
Gör om det än! Värdinnans skåll»

Med tiden övergingo Tegnérs känslor för Euphrosyne
till obehärskad passion. Förtvivlan över obesvarad kärlek,
förbittring mot föremålet därför och förakt för sig själv,
som sökt fresta henne till otrohet, tala ur verser sådana
som dessa:

»Dig, mänskosläkte, dig bör jag dock prisa,
Guds avbild du, hur träffande, hur sann!
Två lögner har du likväl till att visa —

en heter kvinna och den andra man.

Om tro och ära finns en gammal visa;
hon sjunges bäst, när man bedrar varann.
Du himlabarn! hos dig det enda sanna

är Kainsmärket, inbränt på din panna.>

Inför Brinkman öppnade skalden sitt hjärta i ett brev på
sommaren 1826: »Du vet, att jag icke har just de högsta tankar
om kvinnosläktet; men likväl är jag alltid — eller rättare
har varit — benägen att göra undantag för individen och
tvärtemot Euklides anse delen för något större och bättre
än det hela. Jag vet, att du i detta avseende har besynnerliga
föreställningar om mig; du tror att jag levat med venala!
kvinnor och därifrån abstraherat mitt omdöme över könet.
Men jag kan försäkra dig att det är just motsatsen. Med dylika
kvinnfolk har jag aldrig haft något att göra. En viss
instinkt, ett behov ”de mettre un peu d'amour dans Famour”?
har alltifrån min barndom avhållit mig ifrån all slags förtro-
lighet med den lägre klassen, som är att köpa. Det är tvärtom

1 Fala för pengar. — ? Att inlägga en smula verklig kärlek i lidelsen.
