DEN »VERKLIGE» SVEN DUFVA. 143

Den »verklige» Sven Duiva.
Sid. 690.

Till striden vid Virta bro har sägnen förlagt den bragd av
Sven Dufva, som Runeberg besjungit i »Fänrik Ståls sägner».
Såsom förebild för diktens hjälte har traditionen utpekat en
soldat vid Vasa regemente vid namn Zacharias Bång,
som faktiskt utmärkte sig i striden vid Virta bro. Denne
krigare stupade dock ej på valplatsen, såsom Runebergs
Sven Dufva, men blev svårt sårad, och Sandels skall själv
ha fäst medaljen för tapperhet i fält på hjältens bröst.

Bång synes emellertid ha repat sig efter sina svåra blessy-
rer, följt med de finska trupperna över till Sverige och slagit
sig ned som nybyggare och skomakare i Lycksele, där man
har rest en minnessten över honom på det efter honom upp-
kallade Bångberget.

Han lär emellertid ha varit en bångstyrig krabat, när
han fick sprit i sig. Hans storväxta, manhaftiga hustru
säges ha varit den enda, som då fick bukt med honom. Hon
skall ha varit dotter till en finsk officer men tidigare ha rymt
från hemmet med sin förste fästman, med vilken hon hade
två barn. Enligt en annan uppgift skall hon ha varit dotter
till en handlande och rådman i Piteå. Då fästmannen över-
gav henne, gav hon sig ut på nya äventyr och gifte sig slut-
ligen med sin släkting Bång.

I fyllan och villan vanskötte emellertid Bång sitt sko-
makarämbete så, att han på allmän sockenstämma anno
1824 blev avsatt därifrån och förständigad att flytta från
Lycksele. Han stannade dock lugnt kvar, men år 1828 råkade
han i ett slagsmål med några lappar, vilket slutade med att
han själv fick stryk. Då fann han äntligen för gott att ställa
sig förvisningsdomen till efterrättelse och flyttade sina bo-
pålar till Vilhelmina lappmark, där Bångnäs by och Bång-
udden minna om den finske krigaren. Här levde han huvud-
sakligen av det rikt givande fisket. Men även här kom hans
krigarblod alltemellanåt i svallning, och det talades man
och man emellan om hans »hedniska levnadssätt». För hans
