140 KARL XIII:S OCH KARL XIV JOHANS TID.

stämmer rätt bra med denna självkaraktäristik: »Vid första
gardet var en ung nykommen fänrik av den gamla släkten
Natt och Dag. Ynglingen hade ett gott huvud, goda studier
men en överdriven egenkärlek samt ett bittert, melankoliskt
lynne, vars olyckliga beskaffenhet ökades genom hans me-
dellösa tillstånd.»

Med ungdomlig tilltagsenhet framlade den 21-årige offi-
ceren på våren 1815 i en broschyr ett helt program för en
genomgripande reform av svenska armén. Vid sidan av åt-
skilliga omogna och fantastiska påhitt innehåller skriften
en hel rad förslag, som i betraktande av författarens ungdom
äro förvånansvärt skarpsynta och blott ha det felet att vara
långt före sin tid. Faktiskt ha de småningom trängt igenom,
det ena efter det andra, såsom den indelta arméns ersättande
med en armé av värnpliktiga, regelbundet återkommande
fälttjänstövningar, förbättrad officersutbildning, en fältmäs-
sig uniformering. Bort med all onödig grannlåt! var Natt
och Dags lösen. »Kunna granna uniformer förskräcka våra
fiender?» frågar han. »Eller ingjuta mod hos våra egna krigs-
män?» Endast vad som är praktiskt och i krig ändamåls-
enligt bör vara avgörande härvidlag. Den indelta arméns
förtjänster och olägenheter återger han kort och träffande
med argument, som man känner igen från en senare tids riks-
dagsdebatter.

I sitt nit för den goda saken hade emellertid det unga
brushuvudet i sin broschyr gått illa åt sina vapenbröder
och särskilt kamraterna vid gardet. De blevo utom sig
över en sådan fräckhet, och Sandels, som var gardets chef,
läste till yttermera visso lagen för sin unge subaltern, som
dristat sig att offentligen kritisera förhållandena vid armérn
utan att på förhand underställa sitt opus regementschefens
prövning och gillande. Ynglingen, som velat ingjuta en ny
anda i svenska armén, fick i stället i kasernen bedja Svea gar-
des officerskår om förlåtelse. Men sedan han underkastat sig
denna förödmjukande scen, begärde han genast avsked. Höga
vederbörande gåvo honom i stället transport till Jämtlands
regemente, vilket ansågs nästan som en degradering, fast der
åtföljdes av befordran till löjtnant.

Med harm och förbittring mot Karl Johan, som han ansåg
vara roten och upphovet till förödmjukelsen, reste den unge
