DEN MÄRKLIGASTE RIKSDAGEN UNDER VÅR STORMAKTSTID. 193

för de tre högre stånden och yttrade till dem, att Hans Maj:t
»med nåder låtit sig skriften behaga» och ville visa riksens
ständer samma förtroende nu som vid kröningsriksdagen i
Uppsala. »Därföre», sade konungen, »måge ock riksens stän-
der själve utnämna visse personer av vart stånd, vilka såsom
domare saken avgöra och med dom avhjälpa skola.»

Det dröjde i två dagar, innan konungens svar genom Jlant-
marskalkens redogörelse blev bekant för ridderskapet och
adeln. Budskapet verkade såsom ett förlamande åskslag.
Protokollets ord tecknar situationen med åskådlig kraftt:

»Över denne proposition var en liten stund nästan helt
tyst, så att ingen talade.»

Omsider sade rikstygmästaren herr Per Sparre: »Jag tycker,
att vi böra ännu reflektera på! skriften och vad däri står, näm-
ligen att regeringen och rådet måge få förklara sig, ty det
kan hända, att Hans kungl. Maj:tintet haverrätt fattat
meningen av skriften, efter såsom ständerne uti skriften
intet begära dom, utan att riksens råd måge få förklara sig
på skriften.»

Men lantmarskalken hade andra synpunkter att framlägga:
»Fast ständerne hava satt uti skriften, att riksens råd måge
förklara sig, så haver det likväl behagat Kungl. Maj:t själv
förordna saken till doms, och att ständerne måge utnämna
domare. Jag vet intet, huruvida vi kunna eller töras förändra
Kungl. Maj:ts vilje.» Hans Maj:t hade nu, fortsatte talaren,
funnit, att bästa utvägen till befordrande av rikets välfärd
vore den, »att ständerne förordnade en fullsittande rätt.
Därpå hade konungen ock befallt, att ständerna skulle ut-
nämna vissa personer som bisittare i samma rätt. »Sådan
Kungl. Maj:ts vilja kunnaständerna intet säja emot,
framhöll han. Och både Hans och Axel Wachtmeister in-
stämde i att »det står oss intet till att hindra Kungl. Maj:ts
vilja».

Per Sparre ville dock icke ge sig. »Ingem», genmälte han,
»vore så obetänkt att stå emot Kungl. Maj:ts befallning; men
när Kungl. Maj:t saken tilläventyrs intet haver fullkomme-
ligen och kanske rätt fattat, så kunde det än remonstreras?
Kungl. Maj:t.»

! Gå tillbaka till, draga oss till minnes. — ? Påpekas för.
