722 POLITISKA FÖRHÅLLANDEN PÅ GUSTAF V:S TID.

1,200,000 kr. »Ja men folkhushållningskommissionen betalte
ändå mer än vi för sina lådor», var livsmedelsnämndens
ursäkt.

Men nu till de vackrare dragen i livsmedelnämndens hi-
storia! Sin personal omfattade nämnden med en verkligt
patriotisk välvilja. Mot den var man inte så sträng och
avvisande som mot den besvärliga allmänheten. Personalen
bildade en samköpsförening, som höll sig med lokal, med
inventarier, värme och ljus på stadens bekostnad. Även
samköpsföreningens föreståndare avlönades av de goda
stockholmarne — men inte hade stadsfullmäktige med den
saken att göral

Samköpsföreningen försågs därtill med nämndens bästa
varor till priser, som ibland understego, vad grossisterna
fingo betala — för att icke ens nämna minuthandlarne eller
allmänheten.

Samköpsföreningen tyckte bäst om sådana varor, som
voro ransonerade eller eljes svåråtkomliga, såsom Wäster-
bottens gräddost samt kakao, ägg, kött, ärter och potatis.
Den sortens varor köptes i sådana kvantiteter av nämndens
personal, att man förstår, att de i sin tur kunde driva lite
jobbargeschäft vid sidan av tjänsten.

På bara 14 dagar gingo 2,600 ägg samköpsvägen förbi
allmänhetens näsa och i deras sällskap 130 liter äggulor,
som livsmedelsnämndens centralkök räddade åt sina egna,
medan den mindre bemedlade allmänheten fick vwvitorna
på sin lott. Västerbottensosten blev så populär inom nämn-
dens samköpsförening och närstående inköpsföreningar,
att det blev bara helt litet över till oss andra. Och det var
en lust och fröjd att skåda, vad livsmedelsnämndens personal
uppskattade kakaon. Den fingo vi andra aldrig se något
av alls. Den hade kostat nämnden nära 6 kr. per kg. Åt
personalen såldes den för 1 kr. per kg. under en tid, då van-
liga människor fingo betala upp till 14 kr. — om vi över

inrättade sig tydligen, som om de nu trott sig ha installerats i evinner-
liga hyddor. Och varför skulle man knussla? Det kunde privata
affärsmän göra, som måste ta pengar till alla utgifter ur sin egen ficka,
men här var det ju staden, som betaladel
