496 KRISTINA, SVERIGES REGERANDE DROTTNING.

Trots allt detta fann Kristina för gott att det året utfärda
inemot 200 donationsbrev, bland dem sju på grev- och fri-
herrskap.

Men ändå mera upprörande är det att se, hur drottningen
på våren 1653 ger vederbörande ämbetsverk det medde-
landet, att hon i en så brydsam tid som denna icke ansåg sig
bunden av åtagna förpliktelser att med några fattiga tunnor
spannmål bidraga till underhållet av änkor, fattiga soldater
och en del andra människor i ömmande omständigheter
utan gav ämbetsverket fullmakt att därmed förfara efter
som kronans tillgångar medgåve.

Samma år avlät vicepresidenten i Svea hovrätt till rege-
ringen en skrivelse, vari han framhöll, att bovrättens »gemene
betjänte», vilka fått halva sin avlöning för året avdragen,
omöjligen kunde leva på en sådan lön. Såsom exempel
framhöll han en av hovrättens skrivare, som »icke haft bröd
i huset på 14 dagars tid utan sådant bettlat och sökt hos
annat gott folk».

Från det året härrör en finansiell åtgärd, som lyckligtvis
torde vara enastående i våra hävder: för att bli av med de
minst bemedlade av kronans gäldenärer, som rest upp till
Stockholm, befallde drottningen att tömma de fattigbössor,
vilka uppsatts år 1650 i och för insamling av pengar till de
nödlidande i huvudstaden, och därav ge dessa gäldenärer
respengar, så långt det räckte.

Donationerna för detta år uppgå icke för ty till över 70.
Att de ej blevo ändå fler berodde mest på att ingenting vidare
fanns att dela ut. Drottningen uttryckte själv i flera
adelsbrev sitt beklagande därav.

x x »

Samtidigt som Kristina på detta hejdlösa sätt minskade
kronans tillgångar, samtidigt som många av hennes under-
såtar fingo svälta, slösade hon bort massor av pengar på hov-
fester, den ena dyrbarare än den andra. I oförmåga att hus-
hålla visade hon sig som sin moders trogna avbild.

Med en prakt, vartill man i Sverige aldrig skådat maken,
firade hon mot slutet av år 1650 sin kröning, som för en tid
vände uppmärksamheten från de vid riksdagen pågående so-
