46 GUSTAV ADOLFS ÄRVDA KRIG.

— Laskepellarne som de kallades — hörde till de mera rykt-
bara gestalterna.

Hit kom också konungen själv på sommaren 1614 för att,
som han yttrade om Jakob De la Gardie, sunder denne erfarne
hjälte lära krigeto. Nu hände sig den olyckan, att vid beläg-
ringen av den viktiga fästningen Pskov nära Pejpus” södra
strand stupade Evert Horn, den tappre stormaren av så
månget ryskt fäste, han, som varit Jakob De la Gardies
trognaste stöd. Den ädle och kloke krigarens oväntade
bortgång var en stor förlust för Sverige, och Gustav Adolf
sörjde honom djupt. — Den starka fästningen med sina tjocka
stenmurar och torn trotsade alla svenskarnes ansträngningar,
och efter en misslyckad stormning måste belägringen upp-
hävas. Här var gränsen satt för svenskarnes framgångar
åt detta håll.

Nu var det fredsunderhandlingarna, som skulle fram-
tvinga det slutliga avgörandet. De leddes från svensk sida
av Jakob De la Gardie »med samma djärva tilltagsenhet
och samma sega uthållighet, som han förut ådagalagt i led-
ningen av kriget:, säger Weibull. Gustav Adolfs bestämda
vilja var också, att »ryssen icke skulle släppas, med mindre
hans fjädrar något blivit plockade», ty annars skulle han för
framtiden bli ännu besvärligare än förr.

Av en reseberättelse från en holländsk beskickning, som
kom över till Ryssland för att medla mellan de stridande,
får man ett starkt intryck av de svårigheter, »fältherren» nu
hade att tas med till följd av all den brist, som kriget vållat.
Överallt på vägen till den utsedda platsen för underhand-
lingarna, byn Diderona', grinade förödelsens styggelse mot
resenärerna. I trakten däromkring hade några ryttare nyss
förut träffat på en stuga i skogen och bett den kvinna, som
bodde där, om mat, men hon hade vägrat att ge dem något.
Då hade de själva börjat söka efter något att äta och till
slut hittat en säck med kokt kött, som de smakade på. Men
då kvinnan fick se det, utbrast hon under tårar, att om de
visste, vad det var, som de förtärde, skulle de nog låta det
vara. Vad var det då? Jo hennes eget barn. Hon påstod,

! Söder om Novgorod.
