198 SAMMANHÄNGANDE KAPITEL.

Hans Jansson från Dal

blev efter Anders Danielssons död ledare för oppositionen
inom bondeståndet.

I ett småbondehem i Mo socken i trakten norr om Åmål
föddes Hans Jansson samma år som Gustav III dog. Elva
eller tolv barn kommo till världen i det torftiga hemmet, och
när det blev klena skördar, var det inte lätt att mätta de många
munnarna. Tidigt fingo barnen lära sig att hjälpa far och mor
i deras strävsamma arbete. Om vintern måste de knoga ända
till klockan 9 eller 10 på kvällen och om sommaren ännu längre.
Av mor fingo de små lära sig läsa, medan hon satt vid spinn-
rocken.

Redan vid sjutton års ålder blev Hans Jansson enhälligt
vald till klockare i Mo. Till detta förtroendebevis från soc-
kenbornas sida bidrog ej minst hans »skicklighet i att öppna
åder», som vitsordades av stadsläkaren i Åmål. Några år där-
efter anställdes han även som vaccinatör i Mo och angränsande
socknar. Även som byggmästare blev den begåvade unge
mannen anlitad. Han var dessutom en duktig snickare, även
möbelsnickare, samt vagnmakare. Allt vad han gjorde var pri-
ma. Fuskverk tålde han aldrig.

Även på giljarbanan hade Hans Jansson framgång, tack
vare sitt tilldragande utseende. Han vann en vacker och för-
mögen bondflickas hjärta. Men hennes föräldrar tyckte, att
friaren var för fattig, och först efter åtskilliga motigheter gåvo
de sitt samtycke till giftermål. Bröllopet stod år 1822. Rik-
tigt lyckligt kan man dock ej kalla äktenskapet, ty hustrun
hade ett lynne, som hårt prövade mannens tålamod.

Året efter vigseln övertog Hans Jansson ett fjärdedels hem-
man Bräcketorp i grannsocknen Edsleskog, vilket tillhörde
hans svärfar. Gården var vackert belägen men vanhävdad.
Här var Hans Jansson i sitt esse. Han byggde nya präktiga
hus i stället för de gamla; och att arbeta upp själva jordbruket
blev så mycket roligare, som han år 1826 förvärvade ägorätten
till Bräcketorp. Ladugårdsskötseln låg honom mycket om
hjärtat, och på alla sätt sörjde han för husdjurens välbefin-
nande. Under den stränga vintern i början av år 1838 skrev
han från Stockholm hem till hustrun: »Jag är bekymrad för
