352 FOLKUNGASAGAN.

På samma gång konung Magnus fortsatte Birger jarls
arbete på Sveriges inre styrka och ordning, ville han göra
det kraftigt utåt. I och med att nordborna kristnades och
slutade upp med att ligga ute i vikingatåg, sjönk den all-
mänt utbredda krigiska dugligheten bland bönderna. De
kunde ej heller uträtta så mycket i krig nu, sedan' man i
södra och mellersta Europa funnit på att kläda krigarne i
järnrustning och förse dem med långa lansar och tunga slag-
svärd. Rustningen blev
till slut så tung, att
krigaren hade svårt
för att gå och måste
strida till häst. Då
pansarkläddes =:även
hästen delvis. En så-
dan ryttare var som
en levande fästning,
orubblig i försvaret,
förkrossande i anfallet.
Men hans utrustning
var så dyrbar, att det
stora flertaletickekun-
de bestå sig en sådan.
Konung Magnus över-

Magnus Ladulås” sköld. enskom då med de för-

mögnaste bönderna,

att de skulle sätta upp sådana ryttare i stället för att be-
tala skatt eller mot andra förmåner.

Vid ett möte på Alsnö kungsgård på Adelsön i Mälaren
omkring år 1280 utfärdade han en stadga, att alla män som
ville göra russtjänst, d. v. s. sätta upp en häst (russ) med
fullrustad ryttare till rikets försvar, skulle vara fria från skatt
till konungen. Så uppkom ett särskilt krigarstånd, det ad-
liga frälset.

Vid samma tid var även det andliga frälset färdig-
bildat. Så blev folket här liksom i andra länder delat i stånd.
Det tredje ståndet blev borgerskapet i städerna, vilket
ägnade sig åt handel och hantverk. Återstoden av folket
var bönderna. Under hednatiden hade den frie man-
nen varit både krigare, präst och jordbrukare. Nu

