DANSKA KRIGET 1709—1710. 69

angränsande trakterna för att släpa bort de döda hästarna,
men de voro av lätt insedda skäl allt annat än villiga i ar-
betet, ty luften i staden hade blivit »meget sterk». Riktig
fart i renhållningsarbetet blev det först när man »med all-
varligt tilltal, prygel och arrest av de tredskande» kunde
tvinga traktens fiskare att släpa kadavren ut på brohuvudet
och vräka dem i vattnet.

Hälsingborgssegern i dikt och visa.

Segern över danskarne blev ett omtyckt motiv för visor
och sånger, som länge legat på folkets läppar. En mycket
spridd flygskrift av hithörande slag var »Om Frideman
Danske, som friar til Skånilla men måste draga av med kor-
gen och sorgem. Frideman kommer vid Råå och vill ställa
sig väl med den sköna:

>Skaanilde skone, du stattelig frue,

hil! vere dig, min sede madam!

Hojt jeg dig zelsker, min lille bitte due?,

min gris, min killing, min hene, mit lam.

For dig jeg spender mot svendsken min bue? —
svendsken skal faa baade laster og skam.>

En annan visa i skillingtryck har till titel: »Skåne sjunger
och kvittrar under en person af en dygdig Dam, som lider
våld af en Kurtisan, men är dock mot sin Herre och Ko-
nung Alltid Redelig.» Bakom denna signatur är det lätt
att känna igen den unge Lundaprofessorn Andreas Rydelius,
vilken snart skulle framträda som en av landets förnämsta
vetenskapsmän och kulturbärare. Han låter den dygdiga
fru Skåne bl. a. säga till dansken:

>Var nu stilla,
herre lilla!

Glöm ej bort, I sist for illa,
när I mig besvärlig varl:

Men det hjälper icke: »skurtisanen» blir alltmera närgången,
och till sist hör man från den dygdiga damen:

>Nu vad är du tar dig före?
Himmelen min klagan höre:

1 Hell. — ? Lilla näpna duva. — ? Båge.

