573 ARVID HORN LEDER SVERIGES ÖDEN.

i stället än »utsliten siden, utdrucket te och sönderslagne
porcellainer. Vacker handell» Man kunde få läsa i tryck
argument, till den grad blottade på allt vad rim och reson
heter som dessa: »Det är visst sant, att en mängd personer
genom denna handel bildas till dugliga sjömän; men huru
många omkomma ej på sjönl

I kommerskollegii berättelse till 1738 års riksdag om
handelsbalansen klagades över att hela två tredjedelar av
de varor, kompaniet hittills infört, stannat inom landet till
näring för flärd och fåfänga. Ja det hade gått så långt, att
numera »största delen av den gemena kvinnohopen intill
tjänstehjonen gå klädda i siden».

Men då besvor kompaniet den hotande stormen genom
att förklara sig villigt att hädanefter ur riket åter utföra alla
de varor, som voro förbjudna i överflödsförordningarna, och
sälja dem i främmande land.

Mycket bidrog kompaniet också till att blidka sina mot-
ståndare genom att införa råämnen till fabrikerna, särskilt
råsilke, till billigare priser, än de annars kunde fås för.

+ x
+

I 55 års tid förde kompaniet en avundsvärd tillvaro. Det
utsände därunder etthundra expeditioner, av vilka fem för-
olyckades, därav en så nära målet som vid Älvsborg i sep-
tember 1745. Där ligger det sjunkna fartyget ännu kvar.
Största delen av den dyrbara lasten har dock bärgats under
tidernas lopp.

Rikligt flödade vinster in i kompaniets kassor, och för-
utom återbetalning av det på varje expedition nedlagda
kapitalet uppgick utdelningen i medeltal till 221!/2 , Det
har dock icke varit någon lätt sak att efteråt få inblick i
kompaniets affärsställning, ty detta gick i sin »sekretess»
så långt, att det vart tredje år förstörde alla sina böcker
och räkenskaper, sedan de blivit av revisorerna granskade
och godkända.

För Göteborg blev tiden för kompaniets verksamhet en
glansperiod. Det var liv och rörelse, då en »ostindiefarare» kom
hem. Den tyskfödde resenären Ernst Moritz Arndt fick under
sin vistelse i Göteborg år 1804 vara med om en sådan bemär-
