DEN SVENSKA KVINNORÖRELSEN. 45

vilken även ägde mod som en mam. Härtill lade han senare
en hel kollektion av utmärkta svenska kvinnor, börjande med
Blenda och slutande med fruarna Nordenflycht och Lenngren.

Lagutskottet drog emellertid upp den välkända gränsen
mellan mannen, som är danad för det offentliga livet, och
kvinnan, vars naturliga livsuppgift är de husliga sysslorna,
och förmenade, att om det någonsin skulle bli fråga om att
förklara den ogifta kvinnan myndig, så vore åldern 25 eller
30 år den minst lämpliga, ity att kvinnan, enligt utskottets
tanke, just då var »>minst passionsfri»!

I plenum uppehöll sig herr Agrell särskilt vid vådan av
att lämna fria tyglar åt den speciellt kvinnliga passionen
fåfänga och varnade desslikes för kvinnans medfödda lätt-
trogenhet, »som, ehuruväl nu oftast särdeles älskvärd, dock
lätteligen kan bliva fördärvlig för henne i en vidsträcktare
verksamhet».!

Även på nästa riksdag avslogos de motioner, som väcktes
i frågan. Sådana framburos nu i alla stånd utom det hög-
vördiga. Hos adeln var Lars Hierta förslagsställare. I bor-
garståndet påyrkades reformen återigen av Winge, som i
starka färger utmålade, hurusom kvinnan ej fick något rik-
tigt människovärde, förrän hon bleve myndig. Den till-
tagande osedligheten berodde på det ekonomiska beroende,
vari kvinnan befann sig. Ja motionären höll före, »att>», som
han uttryckte sig, »familjen helt och hållet skall upplösas, att
alla sedliga grundvalar, varpå samhällsbyggnaden vilar, skola
ramla, såvida man ej erkänner kvinnans värde som männi-
ska» — d. v. s. gjorde henne myndig.

Sådana farliga följder av kvinnans omyndighetstillstånd
befarade dock icke lagutskottet, som tvärtom trodde, att
inskränkningen av hennes myndighet just bevarade de sed-
liga grundvalarna för samhällsbyggnaden. Det vore orätt,
menade detta lagutskott liksom föregående riksdags, att

1 En som också tydligt visade, vad han tyckte om motionerna, var
herr Thorn. Han visste mycket väl, att det fanns länder, där de ogifta
kvinnorna vid viss ålder bli myndiga. I Norge kunde de t. o. m. bli
postförvaltare. »De måste ock»>, anmärkte han, »till sådana platser
befinnas särdeles lämpliga, då man besinnar den dem liksom med-
födda skickligheten uti fortskaffande av nyheter.> Han förvånade
sig nu bara över att motionärerna ej föreslagit att även hos oss tilldela
kvinnorna sådana befattningar.
