OLOF DALIN. 237

gjorde hans konversation tung och knagglig. Dalin hörde
nog också till det slags människor, som säkrare och elegan-
tare föra pennan än sköta en konversation. Den livliga
Lovisa Ulrika med sina starka sym- och antipatier kunde
inte med honom.

Men några månaders hovliv var nog för att omskapa hans
sätt att vara. Han lärde att röra sig obesvärat bland de
många förnämiteterna och att konversera ledigt. Lovisa
Ulrika och hela hovet höjde honom snart till skyarna som
en ny Voltaire, och hans beskyddare Tessin blev avundsjuk.
Hans lärjunge blev också förtjust i honom, ty han var en
mästare i den Tessinska metoden att »leka in kunskaper.

För hovet blev Dalin en sannskyldig rolighetsminister.
Alltid var han till hands i rätta stunden med ett lyckat
skämt eller en smådikt. Regnade det, så skrev han en visa
över regnet, sken solen, så kunde han dikta om henne också.
Han kunde skriva en sång vsöver en solfjäder, som gått sön-
der», hålla en lovprisande oration över en ljussax, en gris
eller en markatta eller författa en »grundlig betraktelse över
en fläskpannkaka. Hans kvickhet och goda lynne sinade
aldrig.

Han kunde få hela hovet att kikna av skratt, när han
satiriserade tidens lärdomspedanter inom fornforskningen
eller andra områden. En rangställning bland alstren av
hans gyckel med den lärda struntviktigheten intager hans
dråpliga »Beskrivning om en runsten vid Drottning-
holm, som kan tjäna till upplysning i Lovöiska
historiem». Denna satir är nära besläktad med »Arngrim
Bärsärks förträffeliga tankar» och har samma ändamål,
nämligen att förlöjliga Rudbeckianismens överdrifter. Först
ger Dalin en tydning av runorna på stenen och finner dem
betyda: »Igelbjörn. och. Vibjörn. och. Hugbjörn. reste.
stenen. åt. Guba. sin. Fader... Onr.> Därefter ger han i
en parodiskt lärd stil en längre »vetenskaplig» utredning av
varje ord. Om stenens första ord heter det högtidligen:
»Igelbjörn: ett människonamn av vilddjur: den fasliga
igel-kotten och den grymma björnen, som skall äga tolv-
mannastyrka med förstånd som en tolvman.! Björn kallas

1 Nämndeman.
