GUSTAV ADOLF TAGER AVSKED AV SITT FOLK. 109

Gustav Adolf tager avsked av sitt folk.

att avsegla till Tyskland med de svenska regemen-
tena, tog Gustav Adolf farväl av dei Stockholm för-
samlade ständerna.

Högtidligt gripande var detta ögonblick, då han för sista
gången talade till Sveriges riksdag, och hans ord buro prägeln
av ett avsked för livet. Han bar på armen sitt enda barn,
den ännu ej fyraåriga Kristina. »Jag tager Gud, den allra-
högste, till vittne», yttrade han, vuti vilkens åsyn jag nu här
sitter, att jag detta krig uppå tager icke av eget bevåg eller
lust till krig, utan att jag är därtill retad och utmanad uti
någre åtskillige år, i det de kejserske hava gjort vår fiende,
de poler, bistånd, så att, därest det icke hade skett, vi ett
märkeligit! emot dem skulle hava haft framgång. Därtill
med äro vi ock av våre högst beträngde grannar, [an]förvan-
ter och svågrar? härtill uppmanade, ja ock av vitt avlägsne
konungar? kallade att företaga detta kriget och till det högsta,
att de förtryckte religionsförvanter måtte befrias ifrån det
påviska oket, vilket vi förhoppas med Guds nåde skall kun-
na ske.

Och efter gemenligit" ske plägar, att krukan bärs så länge
till vatten, att hon på sistone sönder går, så varder ock mig
på sistone gångandes, att eftersom jag nu uti så många far-
ligheter för Sveriges rikes välfärd haver måst utgjuta mitt
blod — dock allt härtill genom Guds nådige beskydd till
livet oskadd —, jag dock på sistone det låta måste. Ty vill
jag före min avresa ock nu denne gången hava eder samtligen
när- och frånvarandes Sveriges undersåtar och ständer Gud,
den allrahögste, till själ, liv och all välfärd anbefallta, önskan-
des, att vi efter dette usle och mödosamme levernet efter
Guds behag måge möta varannan i det himmelska och oför-
gängliga, hos Gud oss beredda livet och glädjen.»

DEN 19 maj 1630, då flottan låg vid Älvsnabben, färdig

1 Betydligt. — ? Gustav Adolf var befryndad med flere tyska
furstar och med Bethlen Gabor. — ? Englands och Frankrikes regen-
ter. — t Vanligen.
