114 GUSTAV III:S LYCKLIGA TID.

lycka att vid Edra fötter kunna förnya mina eder om en
evig kärlek och en trohet utan gränser.» Men när det dröjer
med hennes tillfrisknande, håller han på att förgås av för-
tvivlan. Han skriver: »Ni kan ej förstå, min älskade, min
dyrkade vän, vad tiden synes mig lång, då jag ej får se Er.
Alla nöjen äro mig likgiltiga, då jag ej kan dela dem med den,
som är mig mer kär än livet. Ja, min dyrkade Augusta,
endast Ni uppfyller hela min själ; jag dyrkar Er — dock detta
är för litet sagt: det fattas mig ord att kunna uttrycka de
känslor, Ni ingivit mig.» Och han slutar med att bedyra,
att hans hjärta evigt skall tillhöra henne.

Hans äktenskap hindrade honom ej från att fortsätta
sin kärlekshistoria med den sköna Augusta. Men hertigin-
nans förhoppningar, att denna förbindelse skulle avhålla
hennes gemål från andra snedsprång, höllo ingalunda streck.
Snart hade kärleken mellan honom och grevinnan Löwenhielm
kallnat, och å ömse sidor skaffade man sig efterträdare.

På äldre dagar »vände sig Augusta Löwenhielms ömma
sinnelag till andakt och välgörenhet. Hon uppoffrade all
bekvämlighet för att sköta lidande och sjuka vänner.» Hon
uppnådde den höga åldern av 92 år och dog 1846.

Litteratur: Carl Forsstrand, De tre gracerna; häft. kr. 4:50.

Den kungliga familjen.

Gustav III och hans moder.

tjusningen skyndat hem från Berlin, där hon vistats allt-

sedan sin makes död. Äntligen hade kungadömet fått den
maktställning, som hon så ivrigt längtat efter! Men hon skulle
snart finna, att det icke längre var hon utan en annan, som
var det svenska hovets medelpunkt, och att denne andre
alls ej var hågad att dela makten med sin mor. Återigen,
liksom så många gånger förut, hade den ärelystna kvinnans
förhoppningar gäckats. Denna lågande ärelystnad, som ej
fick utlopp, förvandlade den livliga, temperamentsfulla drott-
ningen till en hätsk, hård, rent av elak människa. Lovisa

l CFTER statsvälvningen hade Lovisa Ulrika i första för-
