JAKOB WALLENBERG. 285

askgråa hud. Det föreföll mig, som om alla öns Cupider
skulle varit tillhopa för att måla henne men icke kommit
överens om grundfärgerna utan råkat varandra i håret
såsom byggningsmännen vid Babel och i förbistringen spillt
mönja, blyvitt, umbra och gummigutta om vartannat,
löpande sedan sin kos, Utmynt! och grinande lik en mar-
katta, visade hon mig två rader blodröda tänder, emellan
vilka framstucko långa strån av betel, som hon tuggade . .
När jag nu tillägger, att hennes bröst — eller rättare juver
— lågo henne ned på midjan i skapnad av tvenne hängande
säckpipor, så lär var och en finna, om inte vår vällustige
korporal hade skäl att löpa ur det tvungna Sverige för en
sådan sötunges skull. Han hade två barn med henne, sade
han, och försäkrade mig, att hon varit långt vackrare förr
än nu. Hon älskade honom ända till raseri och skulle dränka
sig, därest hon märkte, att han ärnade överge henne.»
Egendomligt nog voro barnen vita och välskapta.
Under intryck av denna människohonas exotiska fägring
författar Wallenberg en älskogsdikt i javanesisk stil, vari
den åtrådda skönas fägring skildras i hänförda ordalag:

»Dess fina hud, med kokossaft lackerad,

dess täcka mun, med betelrot blommerad,

sin like ej bland Javas döttrar fann.

Dess minsta tand cinnoberns rödhet hann.

Dess sköna bröst allt ned till midjan hängde,
likt mogna druvor på sin stam.

Att kyssa dem jag ofta stal mig fram;

men full av skalk hon dem på skuldran slängde
och log förnöjd åt mitt bedragna hopp.»

Från Java bar det vidare österut förbi Bankas tenngruvor.
Av dem »hade vi, skriver Wallenberg, sinte mera än den
uppstigande svaveldunsten, som här förorsakar en stadig-
varande åska». Den 7 september ankrade skeppet Finland
välbehållet vid en uthamn till Kanton, som hette Vampo.
Resan hade till följd av stormar tagit 8!/2 månader. Där
lågo redan 14 andra europeiska fartyg, varav ett svenskt.
»Vid vår ankomst:;, skriver Wallenberg, »hälsade vi dessa
med 8 skott och blevo besvarade av dem alla, huller om
buller, vilket förorsakade ett angenämt åskande hela nejden

1 Med utskjutande mun.
