KARL VON LINNÉ. 371

titulerade den. Och dock var Linn&us aldrig den, som lade
fingrarna emellan, när det gällde att upprätthålla skick
och ordning. Han hade i början av sin professorstid fått
vara med och avdöma sådana mål som »Väst-götiska natio-
nens oljud i kyrkam. En del västgötar hade på student-
läktaren i domkyrkan angripit sex smålänningar och sex
sörmlänningar, trängt in i deras bänk och »stundom mer,
stundom mindre och skovtals ifrån gudstjänstens början
och till dess slut med hårdragande, stötande, grinande och
trängande oroat de förra». En smålänning vart »så svårt
hårdragen och kindpustad, att han blev i några dagar säng-
liggande».

Samtidigt med detta mål pågick en långvarig rannsak-
ning med gottländska nationen, vars medlemmar i upprymd
stämning mitt i natten kommit till välaktade rådmannen
och källarmästaren Kählers hus för att få mera vin. Då
»sskänkepigan» vägrade släppa in de pockande gästerna,
blev där ett »stenkastande, huggande, okvädande och skri-
ande, som skall satt dess hustru och barn i en sådan alte-
ration, att slag stod att befrukta och därföre hjälpmedel
ifrån apoteket måst sökaso. Straffet blev böter och 8 dygns
vatten och bröd. En student dömdes dessutom att mista
sin värja, emedan han huggit i gatan med den, så att det
gnistrade om stenarna. En annan, som »ropat skinnbracka
mitt för rådman Kählers ports, fick därför plikta 2 daler s. m,

Men alltid — även när straffet måste komma — kände
de unga, att de i Linn&eus ägde en vän, som förstod dem och
ville deras bästa. Som examinator visade han stor huma-
nitet och tog i hög grad hänsyn till examinandens personliga
förhållanden. Särskilt nådig var han mot gamla studenter,
som ej hunnit sätta sig in i hans nya metod. Så var det på
hans förslag, som medicinska fakulteten en gång beslöt,
att fyra kandidater av gamla stammen skulle få undergå
praktisk medicinsk examen på den grund, att »de voro mest
alla 30 år och mest tioåriga akademici. Där bliver seder-
mera ej mer gott av dem. Sedan de gått här tio år, böra
de söka sig om. Därigenom slipper fakulteten alla de gamle,
då de andra äro jämnt försigkomne och giva mera hopp.o
Såsom bevekande omständigheter anfördes dessutom om
en, att »föräldrarne stå ej mera ut att underhålla honom:,
