266 DET MÖRKNAR.

Genom dylikt ovärdigt schackrande ledo både konunga-
maktens och kyrkans anseende obotlig skada. Tänk, vilket upp-
byggligt intryck det skulle göra, när folk, som fått ett pastorat
på hand, icke hade mer heder i sig än att taga pengar av två
sökande, såsom skedde när kyrkoherdebefattningen i Hede-
mora blev ledig. Vederbörande aktade då icke för rov att
taga emot 4,000 rdr av en sökande men sedan ge pastoratet
åt en som betalade 4,500. Man fick då se den bedragne stac-
karen springa omkring överallt och visa Kungl. Maj:ts skrift-
liga löfte om sysslan, »ropande efter sina 4,000 rdr, för vilka
han ej hade annan säkerhet än detta papper.

Ett uttryck för vad vanligt hederligt folk tyckte och tänkte
var en donation av 700 rdr, som en anonym Pperson gjorde
till Patriotiska sällskapet för att sätta en fattig men redlig
prästman i tillfälle att skaffa sig ett pastorat. För en sådan
mans räkning skulle pengarna inbetalas till »statssekreteraren,
som säljer prästsysslornas. Den okände givaren skrev, att
det skar honom i hjärtat att se präster genom intriger eller
penningar »tillvingla sig» pastorat för att sedan hos sina åhö-
rare »predika Gud och verka satan», d. v. s. »klippa sina får»
för att kunna betala ackordsummor och andras hovskulder.

Alla skandaler inom det kyrkliga befattningsväsendet
skulle dock ha överträffats, ifall den tanke gått i fullbordan,
som konungen ett ögonblick synes ha hyst, att göra pastorats-
handelns huvudman, den glade skämtaren och världsmannen
Schröderheim, till — Svea rikes ärkebiskop eller åtminstone
koadjutor! åt den gamle ärkebiskop Mennander. Åtföljd
av Schröderheim gjorde konungen en resa till Uppsala och
kände sig för hos ärkebiskopen och andra. Men resultatet
av besöket synes ej ha blivit gynnsamt, ty sedan hördes aldrig
något vidare av om den planen.

x

Svenska folket hade länge lidit under riksdagspartiernas
missbruk av statens ämbeten till partibelöningar. Men knappt
hade man blivit befriad från partiernas godtycke, förrän
ämbetsutnämningarna blevo beroende av ett ej mindre för-
därvligt kungligt godtycke och av ovärdiga kungagunstlingar.

! Medhjälpare.
