STEN STURE DEN YNGRE. 533

Till en del kan den egendomliga omsvängningen förklaras av
underrättelser, som Hemming Gadh erhöll av ett påvligt
sändebud i Sverige, en man som stod Gadh nära. Sändebu-
det berättade, att man i Sverige beskyllde doktor Hemming
för att ha legat i förrädiska underhandlingar med Kristian
och svekfullt överlämnat sig och de andra svenska herrarne i
konungens våld. På grund därav skulle Sten Sture ha
indragit hans förläning och kastat hans trogna svenner och
tjänare i fängelse. Doktor Hemming ansåg sig ingen anled-
ning ha att betvivla mannens uppgifter. Eftervärlden är ej
lika benägen att lita på sanningen av dennes ord, men i
saknad av andra källor stå vi alltjämt undrande och spör-
jande till frågan, hur mycket som är sant av vad han be-
rättat om Sten Stures gåtfulla beteende.

Som en stingande tagg satt emellertid vissheten om riksföre-
ståndarens och fäderneslandets otacksamhet i den gamle pa-
triotens hjärta. Men steget från en sådan bitter känsla till att
svika sin livsuppgift är dock för stort för att kunna enbart
därav förklaras. Andra orsaker måste ha tillkommit. Gadh
såg med egna ögon de väldiga tillrustningar, som Kristian
gjorde till 1520 års fälttåg, och efter olycksbudet om Sten
Stures död var han blott en av de många, som förlorade
hoppet om svenska folkets förmåga att värna sig mot in-
kräktarne.

Tungt vägde ock i vågskålen den vänlighet, som Kristian
— med klok beräkning — visade sin gamle fiende i fången-
skapen. Kristian var en man, som kunde vinna på när-
mare bekantskap, när han satte den sidan till. Hemming
Gadh fick alltmer ögonen öppna för konungens goda egen-
skaper. Kristians rika begåvning väckte hans beundran,
och konungens sympatier för allmogen slogo an på den
gamle folkledaren. Han rentav började tro på Kristian
som framtidsmannen för Norden.

På alla dem, som stodo vacklande och obeslutsamma,
måste det göra ett mäktigt intryck att höra denne man, som
grånat i kamp mot unionen och Danmark, nu föra Kristians
sak och tala för fred och underkastelse. Bättre tjänst kunde
ingen göra konungen än den forne bondehövdingen när han
underhandlade med bönderna. Även Kristian själv talade
