420 GUSTAV ADOLFS LÄRJUNGAR FÖRA SVERIGES HÄRAR.

rige och Danmark senast lågo i fejd med varandra! Då var
det Sveriges unge konung, som stod nästan ensam mot tre
mäktiga fiender. Nu var det Danmarks konung, som i sin
ålders höst, vid 67 års ålder, sveks av sitt folk i kampen
mot samma Sverige, vars segervana härar nu fördes av
tidens störste fältherre. En hjälp hade dock gamle kung
Kristian att lita till. Det var Danmarks flotta. Tack vare
den lyckades han rädda sitt rike från undergång.

Den svenska krigsplanen gick ut på att svenska flottan
skulle sysselsätta den danska, så att Torstenssons trupper
kunde ostört överföras först till Fyen och därifrån till
Själland. Dit skulle sedan även de trupper övergå, vilka
ryckt in i Skåne och erövrat en stor del av detta landskap.
Befälet över dem fördes av Gustav Horn, som året förut
blivit utväxlad ur sin långvariga fångenskap efter slaget vid
Nördlingen. Till sist skulle Torstenssons och Horns arméer
i förening gå mot Köpenhamn. Utgången berodde nu väsent-
ligen på vem som blev herre till sjös.

Svenska flottan.

Gustav Adolf hade under Kalmarkriget fått en sorglig
erfarenhet av hur hjälplöst Sverige var utan en stark flotta.
Den stolta eskader, som under Jakob Bagges och Klas Horns
dagar höljt det svenska namnet med ära och skyddat sitt
lands kuster, hade fått förfalla under Johan III:s regering.
Utan att kunna hindra det hade Gustav Adolf därför måst
bevittna, hur den starka flotta, som Kristian IV givit Dan-
mark, nästan tillintetgjorde Sveriges handel, så att befolk-
ningen i saknad av tillförsel fick svälta och lida brist på
nödvändighetsvaror.

När landet börjat hämta krafter igen, blev det därför en
av Gustav Adolfs första åtgärder att skapa en duglig flotta.
Det värvet lade han i händerna på den unge Klas Fleming,
och bättre val kunde han ej ha gjort. Under hans energiska
ledning sträcktes kölarna till de krigsfartyg, utan vilka
svenskarnes segerrika krig i Tyskland skulle varit en omöjlig-
het. Ty utan en stark flotta i Östersjön hade de icke kunnat
underhålla förbindelserna med hemlandet, icke få nytt
manskap och krigsförnödenheter därifrån. Det var på dessa
och andra viktiga uppgifter, såsom att skydda hemlandets
