230 EN STORHETSTID FÖR VÅR ANDLIGA KULTUR.

ville, så var intet dike så brett, som han icke satte över som
en blixt. Man ville en gång skryta för honom med Vallacken,
trotsa honom och stänga honom vägen, så att han skulle
bli efter. Men Brage red omkull Vallacken med ryttaren,
som satt på honom, så att alla sex benen stodo i vädret. Han
slog vad med Holger på Ön, att han skulle komma till honom
i julstuga en kväll, när det varken bar eller brast. ”Pytt',
sade Holger, ”sådane hovmän snacka alltid stora ordl” Brage
satte upp tolv silverkappar och Holger däremot strandängen,
som ligger på Svedjenäslandet och har i forna dar hört därtill.
Det slog intet felt för Brage: han red inöver till Holger på
isen, fastän Grålle intet var så särdeles broddad, så att folket,
som såg därpå, stod och häpnade. Holger betalte laget, och
Brage tog ängen, som sedan intet har kommit Grållen illa
till pass.

Men nu vill jag berätta om Frej, Brages son, som fick Grål-
len av sin far. Det är sant, att hästen hade bevisat en makalös
hurtighet och styrka under Brage, men det hade något kostat
på. Han var nu så matt, att han behövde komma på stall.
Där lät Frej laga om honom på bästa vis, och hans tjänste-
hjon! sparade ingen flit. Men det sägs därhos, att de ock
intet sparade fodret nog, liksom i Bländas tid, utan att Grållen
fick över sin höva. Han gick, sade man, i ängen, innan hon
var slagen, så att gräset gick honom till bringan. Vare det hur
det vill, så blev hästen fet därav och kvick, men tämligen yr,
så att han intet gärna ville under sadel.

Frej tog likväl rätt på honom och red honom så hurtigt,
att det var en lust åt. Det bar så till i de dagarne, att Frej
skulle bli måg hos Holger på Ön. Men innan dess, kan jag
tänka, ville väl svärfadern se, om riddaren var karl för sina
sporrar. Holger blänkte på sin Brunte, och de redo kapp hela
tre slag kring fälten flinkt och ivrigt. Men huru det gick, så
blev Holger efter, och Frej vann bruden med all ära och
hövisko. — Med allt detta hade ändå hästen av de goda da-
garne sina små nycker. Han hade stundom ängen och den
goda havreblandningen i huvudet, när han gick under Öv-
ning. ”Hå hå, busser', tänkte Frej, ”vet du ett, så vet jag ett
annat; vi sku väl få råd Han lät göra sig en art av betsel,

1 Karl XI:s förmyndare.
