BLOT. 121

Blot.

UDARNE dyrkades genom blot, d. v. s. offer av djur,
Gisynnerhet hästar, eller av människor, som var det
högsta blotet. Med offrets blod beströk man guda-
bilderna. Offerdjurets kött användes till offermåltider, som
voro bullersamma och omåttliga i både mat och dryck.
Havamal talar mot nordbornas omåttlighet:
Ej är så gott,
som gott man säger,
öl för människors ätt:
ju mer du dricker,

dess mindre vet du,
vart ditt vett tar vägen.

Det vanligaste människooffret var trälar eller krigsfångar,
men det var icke det enda. Om gottlänningarne t. ex. be-
rättar deras gamla lag: »De blotade sina söner, döttrar och
boskap under njutande av mat och dryck.» Sagorna om-
tala till och med, att folket offrat konungar för att blidka
gudarne. En fransk författare, som i sitt hemland sett nord-
bornas vederstyggliga människooffer efter strid, berättar,
att först krossades offrets huvud, därpå uppskars bröstet,
och det utströmmande blodet stänktes över de närvaran-
des huvuden.

Offren leddes av husfadern; inga särskilda präster funnos.
På somliga folkrika platser uppstodo med tiden särskilda
gudahus, där många människor samlades till offer, som före-
stodos av någon storman eller konung. Tre stora offerfester
höllos om året, den förnämsta vid midvintern eller julen. Då
offrades en galt åt Frej — julgrisen är ett minne av denna
sed. Den, som ville utföra någon bragd under det kommande
året, lade handen på galten, avgav löfte och tömde löftes-
bägaren.

& +
+

Ett slags offerhandling var det också, när man sristade
blodörm» på en besegrad fiende. Det tillgick på det grymma
sätt, att man med svärdet skar revbenen från ryggraden och
genom det öppna såret drog ut ena lungan, vilken gavs åt
