FINSKA KRIGET 1808—1809. 697

frös Sundet verkligen till, så att isen bar, men endast för
några dagar, och dem hann danska regeringen ej att begagna,
ty förberedelserna voro ännu ej avslutade. Antagligen rygga-
de man också i sista stund tillbaka för det äventyrliga i

företaget.
När slutligen allt var ordnat för övergången — t. o. m.
16,000 isbroddar anskaffadel —, så uteblev den behövliga

kölden, och i mars uppgavs företaget helt och hållet.

I stället hade kriget övergått till ett ballongkrig. Från
mitten av februari släppte danskarne upp den ena luftbal-
longen efter den andra med massor av proklamationer, vari det
på en bedrövlig dansk-svenska utmålades, i vilket förtvivlat
läge svenskarne råkat genom Gustav Adolfs förvållande.
Därför uppmanades de att rädda sitt land genom att avsätta
sin konung och göra »Nordens Fredrik» till regent över ett
enat Skandinavien, ty han ägde »alla de Dygder, hvarmed
från Nordens goda tider, Nordbon utmärkte sig: Manlig och
Rättfärdig, kraftfull, Modig, höjd öfver Faror, osvikelig i
Löften, Redelig i alla sina företaganden. Tarfvelig med
värdighet; Alfvarsam med blidhet; Folkets Vän på Thronen,
Härförer i Spetsen af sin Här, god Husfader innom sin Borg
och Menniskovän i alla Lifvets ställningar.» Och vilken
fördel för svenskarne att bli undersåtar i ett stort skandi-
naviskt rike: »Scandinavien en gång förenat, blef et sant
Politiskt helt, af hvilket det vore något Energiskt stort
at vara en Del. Det är omöjeligt at som Nordbo täncka sig
denna Förening utan at blodet får en raskare gång. Man
lifvas dervid af samma Känsla som en Bildhuggare, den där
länge tvungen at lefva i et Södertelge (?), får flyttas til Roms
atteliers. Denna förening en gång skedd, och alla dess för-
delar en gång utvecklade; huru skal man då förundra sig, at
så många Århundrade förlupit i Split: man skal då förundra
sig öfver, at något så naturligt har blifvit så långsamt ut-
danat.»

Ballongerna landade på olika platser i Skåne. Den första
flygskriftpost, som på detta sätt anlände, blev insänd till
Toll, som genast gav befallning, att noggrann vakthållning
skulle anordnas, och att alla dylika skrifter, som tillvara-
toges, skulle utan vidare skickas till honom. Toll befordrade
proklamationerna vidare till Gustav Adolf, som i sin tur av
