56 HATTARNE OCH RYSKA KRIGET.

Men kära Tersmeden, mina bägge stackars oskyldiga drängar,
hur skall de hjälpas att ej lida kroppsstraff?»

»Jag lovar greven, när vi komma till Stockholm, att jag
skall släppa drängarne lösa. Vi hava inga ordres att arrestera
grevens folk.» Sedan bad greven Tersmeden gå och trösta
hans stackars tjänare. De voro likbleka och darrade som asp-
löv av ängslan för att de skulle mista huvudet. »Med tårar
togo de deras penningpungar», fortsätter Tersnieden, »och
bad mig lämna dem åt vännerna, som de aldrig mera skulle
få tala vid! Stackrarnas glädje var obeskrivlig, när jag åter-
lämnade penningarna och lovade dem friheten.»

Lewenhaupt själv blev däremot transporterad tillbaka till
Stockholm och på överståthållarens befallning belagd med
black. Fåfängt sökte hans själasörjare, Tolstadius, utverka
ett nytt uppskov åt honom, för att han skulle bättre kunna
förbereda sig till döden. Fuchs vågade icke taga risken för
ett nytt flyktförsök på sitt ansvar utan lät avrätta honom
följande dag.

Med utkrävandet av de bägge generalernas blod svalnade
både domstolens stränghet och allmänhetens förbittring.
De ledamöter av krigskonseljen, vilka med Lewenhaupt
delade ansvaret för att ha övergivit Fredrikshamn wutan
försök till motstånd, sluppo efter några månaders arrest undan
med mistning av ett eller ett halvt års lön. De, som i senare
krigskonseljer tillstyrkt reträtt, blevo frikända på den grund,
att de icke skulle ha blivit fullständigt underrättade om alla
sakförhållanden. För flottans chefer fingo sjukdomar och
brist gälla som tillfyllestgörande ursäkt. Olydnaden mot
Lewenhaupts order tolkades såsom härrörande »icke av ont
uppsåt och argan list utan dels av försummelse, dels mindre
eftertanke». Förlusten av ett halvt års lön ansågs vara ett
lagom straff härför!

Men hur gick det med den stora räfst med krigspolitiken,
som beslutits i början av riksdagen? Sekreta utskottet hade
fått i uppdrag att utarbeta en redogörelse för hela den poli-
tik, som lett till det vanärande kriget. Men under de oroliga
månader, då fredsunderhandlingar och tronföljarval upp-
togo allas tankar, hade detta ärende fått vila. Och när det
sedan återupptogs, voro Hattarne betydligt fastare i sadeln.
Frankrikes frikostiga penningutdelningar gav partiet ytter-
