RUNEBERG SOM LÄRARE. 223

Runeberg som lärare.
Sid. 378 st. 2, sid. 379 sista st.

Kort efter sitt giftermål — år 1831 — antog Runeberg
anställning som lärare vid det lyceum, som då öppnades i
Helsingfors. I katedern var han barsk och fordrande, men
på fristunderna deltog han gärna i pojkarnes lekar, och om
våren tog han dem då och då med sig ut i naturen att studera
fågellivet.

Att Runeberg utbytte docenturen i Helsingfors mot lek-
toratet i Borgå berodde på de osäkra utsikterna till beford-
ran vid universitetet. Längre fram i tiden skulle han ha
kunnat få en professur, om han hade velat; men trots alla på-
stötningar vägrade han att söka den, därför att han då måste
helt ägna sig åt vetenskapen och försaka sin diktning, sin
största livsuppgift.

Såsom lektor i Borgå fick Runeberg riklig användning för
sin pedagogiska förmåga, ty disciplinen vid stadens gym-
nasium lämnade mycket övrigt att önska. En del av gymna-
sisterna voro riktiga överliggare, som levde om på krogarna
och slogos med stadens lärpojkar och gesäller. Men Rune-
bergs starka och överlägsna personlighet imponerade även
på de värsta bråkstakarne; och så var han också en man
som hade det sällsynta modet att våga inför de unga er-
känna, när han i häftigheten hade förgått sig mot någon av
dem.!

1 Runeberg hade också en ovanlig förmåga att låta pojkarnes
synder straffa sig själva. En yngling, som genom en fönsterlucka
hade spottat in i ett klassrum, ursäktade sig vid förhöret med att det
skett av misstag. »Jaså», sade Runeberg, »kan du till den grad sikta fel,
så får du allt lära dig spotta rätt. Kom hit och ställ dig att spotta
till måls, tills du är säker på att kunna sikta rätt!» Och så fick pojken
under hela klassens jubel öva sig i spottningens konst, tills man kunde
vara säker på att han för framtiden inte en gång till skulle råka ut
för något »misstag» i den sporten.

En gång vikarierade Runeberg en lektionstimme för en lärare,
som var känd för sin oförmåga att hålla disciplin i klassen. En stund
efter det lektionen börjat, träder där med stolta åthävor in en liten
pys, klädd i sin fars frack med hög »fadermördare» och vit halsduk
och utstyrd med pappas fickur med vidhängande stora berlocker.
Men när han fick syn på Runeberg i katedern, blev han förfärad och
försökte så oförmärkt som möjligt smita till sin plats. Men Rune-
