600 OSKAR I.

inlett med 1812 års politik. Men inför en så stark folkstäm-
ning, som den svenska då var, och inför den hotande poli-
tiska faran från Tyskland lät konungen slutligen betänk-
ligheterna gent emot Ryssland fara. Han uppgav sin av-
vaktande hållning och lovade hjälp, och såväl Sveriges riks-
dag som norska stortinget voro villiga att följa honom, ifall
det egentliga Danmark, d. v. s. Jylland med öarna, hotades.
Svenska riksdagen uttalade sig för att en styrka av omkring
15,000 man skulle sammandragas för att vid första order
överföras till Fyen eller någon annan av de danska öarna
och i förening med den danska armén möta varje ytterligare
angrepp på Nordens frihet och självständighet. Till täckande
av de nödvändiga rustningskostnaderna anvisades ett kre-
ditiv på 3 millioner rdr. I förtjusning skrev Orvar Odd till
sin vän redaktör Karl Ploug, en av den danska student-
skandinavismens ledare, ett jublande brev, som började
med orden: »Svenskarne komma, en 14, 15, 16,000
man. I dag, heter det vidare, »flagga alla skutor i vår hamn,
och en snees' svenska flaggor vaja från husen. Vi dricka
punsch och äro som vi vore galna.»

I riksdagsdebatterna hade dock den skandinaviska hän-
förelsen störts av en del missljud. På riddarhuset hade Hart-
mansdorff talat emot det kungliga förslaget. Men han lycka-
des blott få en fjärdedel av ståndet med sig. I prästeståndet
var prosten Sandberg från Kalmar län? den ende kritikern
av skandinavismen. »I dag, sade han, »uppfattas den
efter sin djupaste betydelse, då det gäller, att Sverige skall
hjälpa det beträngda Danmark; men månne den skulle
bliva på samma sätt uppfattad, om förhållandena varit
tvärtom?»

Skandinavismens danske skildrare Julius Clausen er-
känner också villigt, att denna rörelse från svensk och norsk
sida vida mer var en känslo- och sympatisak än i Danmark,
där den var praktisk politik, ägnad att vinna ett stöd i
den kamp, som förestod. Danmark behövde Sveriges hjälp.
Men vad kunde väl det lilla Danmark ge i gengäld, ifall

! Ett tjog. — ? Han var född i ett fattigt arbetarhem och hade
redan från barndomen fått ingiuten i sig den stränga sparsamhet, för
vilken han sedan ivrade även på riksdagarna.
