ADOLF FREDRIK FÖRSÖKER UTVIDGA KUNGAMAKTEN. 159

att han gärna ville gå i tjuvkällaren, om han blott finge åkla-
garen till sällskap där.

En man, som till den grad brast i urskillning i fråga om vad
som var högt och vördnadsbjudande här i världen, kunde
naturligtvis ej anses vara vid sina sinnens fulla bruk utan blev
såsom varande rubbad till förståndet inspärrad på fästning
för livstid. Han blev dock efter sex år frigiven tillsammans
med de olyckskamrater, som då sutto inne.

För dem som vid det stora oväsendet i bondeståndet burit
våldsam hand på talmannen och sekreteraren såg det till
en början mycket farligt ut. Förty lagen stadgade döds-
straff. Så strängt dömdes verkligen också en av de skyldiga,
nämligen Lars Larsson, men han hade, som nämnt, räddat sig
genom att fly och fick 1765 tillstånd att återvända hem.
Erik Pehrsson och Erik Johansson fingo försona sitt brott
med tre, resp. två veckors fängelse vid vatten och bröd samt tre,
resp. två års fästningsarbete. Sex andra dömdes till längre
eller kortare fängelse vid vatten och bröd.

De, som varit med om att bland allmogen sprida de förut
omnämnda smädeskrifterna med maningar till uppror, döm-
des till döden. Som författare utpekades lagmannen Erik
Wrangel, den främste och mest energiske av hovpartiets
ledare. Men som han hade räddat sig genom flykt till Norge
genast det började osa hett, fick kommissionen nöja sig med
att uttala dödsdomen över honom.

x

Som vanligt ej blott risade utan också lisade det härskande
partiet med samma varma själ. Bland mängden av parti-
belöningar märkas 60,000 daler s. m. till Fredrik Gyllenborg,
Hattarnes gamle själaköpare, som hedersgåva för hans vout-
tröttliga och oförskräckta arbete för frihetens befästande».
Ledamöterna i ständernas kommission fingo 3,000 daler s. m.
var, undantagandes bönderna, som hugnades med blott en
tredjedel så mycket. Renhorns nit ansågs vara värt 24,000
daler förutom nästan lika mycket till ersättning för hans om-
kostnader, Ja så utomordentligt värdefull ansågs mannen
vara för Sveriges rike, att sekreta utskottet fann för gott
förordna, att han skulle få kommissaries tjänst och lön i
riksens ständers bank, när han behagade därtill anmäla sig.
