508 SVANTE STURE.

Han for som Svantes sändebud till herr Sten, som då vistades
på Gripsholm. Vid budskapet om att doktor Hemming var
i annalkande gick den gamle riddersmannen honom till
mötes ett långt stycke väg, omig fattig man undfångandes:,
berättar Gadh själv, »som om jag hade varit en stor landets
herra&». De hälsade varandra »med gråtande tåraro, och un-
der stor rörelse togo de varandra i famn. Sedan hade de
viktiga överläggningar om Sveriges framtid. Man planlade
ett uppror, som kort därefter bröt ut. Nu blev Sten Sture
för andra gången riksföreståndare år 1501, och danskarne för-
drevos ur landet. Men blott två år därefter gick »gamle herr
Stem» ur tiden, i tacksamt minne bevarad.

Svante Sture och Hemming Gadh.

Hemming Gadh hade varit hos honom vid dödslägret,

och efter vännens bortgång blev doktor Hemmings
första uppgift att vidtaga mått och steg för dödsfallets
hemlighållande, tills man kunde vara säker på att Svante
Sture skulle bli vald till hans efterträdare. Det gällde
nämligen att hindra Hans från att begagna sig av tronledig-
heten för att med våld söka göra sig till Sveriges konung
igen.

Men det fanns även andra skäl att hemlighålla dödsfallet.
Bland herr Stens anhöriga och vänner funnos flera, som
voro avogt stämda mot Svante Sture. Ej minst hade han
att vänta motstånd från den avlidnes maka, en förmodan
som ock senare besannade sig. Ty innan hon kunde förmås
att åt herr Svante överlämna de befästa slott i Finland, som
hon i sin makes namn innehade, sökte hon att för sin egen
räkning undantaga så mycket som möjligt av både livsför-
nödenheter och krigsmateriel. Men ändå betänkligare var
det med rikets två viktigaste fasta platser, Stockholm och
Kalmar. Dem var det fara värt att fru Ingeborg och hennes
vänner skulle försöka behålla för egen räkning, om de
finge veta, att herr Sten fallit ifrån. I fråga om dessa fästen

I JÖNKÖPING hade Sten Sture utandats sin sista suck.
