TYSKA PÅTRYCKNINGAR OCH RYSKA ANGREPPSPLANER. 481

från preussiskt håll var synnerligen kraftig, så kraftig, att
den icke kunde vara obekant för Tysklands fiender. Ryska
regeringen kände ju folkstämningen i vårt land och visste, att
Sverige aldrig skulle kunna gå med på samma sida som Ryss-
land. Rapporterna från ryske ministern i Stockholm till Pe-
tersburg voro tvärtom sådana, att ryska kabinettet ansåg det
vara blott en tidsfråga, när Sverige skulle ge efter för de tyska
påtryckningarna, förstärkta genom misstron mot Ryssland
och tron på Tysklands oövervinnelighet. Sedan ansåg sig
ryska regeringen kunna befara en svensk frammarsch mot
Petersburg, eventuellt i förening med finnar och tyskar.

Att förekomma den fara, som man ansåg hota från svensk
sida, skulle dock för mycket splittra Rysslands stridskrafter,
vilka ännu voro ganska hårt medtagna efter rysk-japanska
kriget.

Men en som hyllade satsen »Hellre förekomma än förekom-
mas», det var chefen för den ryska Östersjöflottan, amiral
von Essen.

I början av augusti fick han vetskap om att tyska strids-
krafter befunno sig på väg till Fårösund på norra Gotland.
Därav drog han genast den slutsatsen, att delar av svenska
flottan nu ämnade förena sig med den tyska. Det måste han
naturligtvis förekomma genom att tvinga de svenska krigs-
fartygen att dra sig tillbaka till Karlskrona. Men om de
vägrade? Då vinkade en seger över den svenska sjömakten.
Visserligen räknade han med att den skulle kosta honom
minst halva hans flotta, men den skulle ju bli bästa beviset
på värdet av hans egna insatser under tiden närmast före
världskriget för att stärka Rysslands stridskrafter till sjös.

Så ångade då ryska flottan i väg mot Gotland. Vid
samma tid sände amiralen en jagardivision med befallning
att, om ej kontraorder gavs, beskjuta inloppen till Stockholm,
förstöra fyrar och lotsstationer m. m. samt lägga ut minor i
farlederna. Men den 10 augusti kom radiomeddelande till den
ryska jagardivisionens befälhavare att uppskjuta anfallet och
invänta nya order. Hela följande dag kryssade eskadern utan-
för inloppen till Stockholm, dock ur sikte från land; men den
12 augusti var den borta. Von Essen hade nämligen fått
meddelande från ryska utrikesledningen, att Sverige hade av-
böjt Tysklands ultimatum, och att inga truppförflyttningar
