48 GUSTAV ADOLFS ÄRVDA KRIG.

av hungern sleto de till och med manarna och Svansarna av
varandra, vilket kan tyckas alldeles otroligts. Ibland dogo
fem, sex stycken hästar om dagen av svält.

Både mat och dryck måste hämtas från Novgorod eller
ännu avlägsnare platser, ja slutligen ända från Finland; och
under transporten hände det, att flere formän fröso ihjäl
eller blevo uppätna av vargar.

Tillvaron förbittrades ytterligare genom kölden, som var
så bister, att en mängd människor förfröso fingrar, fötter,
näsa och öron. Inte var det just heller så behagligt att vara
tillsammans med ryssarne, vilka dagligen smorde kråset med
lök och därför, som en av holländarne berättar, »fyllde rum-
met men en sådan löklukt, att vi voro glada att lämna dem
i okvald besittning av detsamma».

Hunger och köld drev flere av De la Gardies folk till att
gå över till fienden, ja det hotade bli allmänt myteri. Men
sfältherrem», som, för att tala med vår holländske sagesman,
saldrig tappade modet och städse uppträdde med stor för-
siktighet och klokhet, så som förhållandena krävdeps, lät ge-
nast slå två av anstiftarne i bojor. Därmed tog han de upp-
studsiga ur den villfarelsen, vatt han icke skulle våga förgripa
sig på dem av fruktan för att de alla skulle sammangadda sig
mot honom och tillfoga honom något onts. Då de fängslade
nu fingo klart för sig, att de gjort upp räkningen utan värden,
sblevo de spaka som lamm och började bedja och tigga. om
nåd, sägande, att ryssarne uppviglat dem med vackra löften»,
och på holländarnes förböner benådade De la Gardie dem
till livet.

Sådana voro de förhållanden, under vilka förhandlingarna
pågingo, fördröjda av ändlösa tvister om ceremonier och tit-
lar. Ett ståtligt ögonblick var det, när man äntligen kommit
så långt, att den svenske och den ryske överbefälhavaren
kunde hälsa varandra. Vår holländske sagesman har tecknat
sig till minnes det märkliga ögonblick, då förhänget, som
dittills skilt dem åt, drogs undan »och de två förträffliga her-
rar, vilka så länge bekrigat varandra som dödsfiender, plötsligt
stedo ansikte mot ansikte med varandra, icke utan stor alte-
ration och rörelse å ömse sidor. Båda reste sig samtidigt och
räckte varandra handen, vänligt hälsande varandra välkomna
till platsen.s
