RYSKA KRIGET 1789. 429

posten som generalamiral och högste chef för krigsmakten
både till lands och sjös. Men det biev blott för en kort tid.
De mångahanda ämbetsbestyren passade icke för en så fri-
hetsälskande natur som hans. Det var för mycket »formali-
teter och småkrokars. Han var mera en de stora uppslagens
än en detaljarbetets man. Han härdade icke ut med att vara
bunden vid arbete på vissa tider och i viss ordning. Efter
två år skakade han av sig »järnbojorna» och erhöll för andra
gången nådigt avsked ur rikets tjänst.

Han inköpte nu Dömelstorps stora gods vid foten av Hal-
landsås. Här började han med liv och lust experimentera —
det låg för honom. Den forne generalamiralens ärelystnad
är nu att bli srationell jordbrukare». Han vill ta jordbruket
vetenskapligt och studerar med omättlig iver dess teori.
Han korresponderar livligt med den store kemisten Anders
Jahan Retzius. Till honom skriver han en gång: »Jordbrukare
äga alla en uppenbarad okunnighet. Det gagn, som är gjort
för åkerbruk, är alltid från lärde och aldrig från bönder. Att
dika, att så tunt, att nedmylla säden till 2 å 3 tum, att i
rätta tiden nedföra gödseln, begreppet om jordblandningen
m. m., allt detta har tillhört teorien, sedan det föregående var
givet.»

På den dåtida svenska ladugårdsskötseln är han mäkta
förgrymmad och bevisar i brev till hustrun, att en sådan
hushållning omöjligt kan bära sig: »Se där den svenska hus-
hållningen av våra förfäder och ännu övad i denna dag: att
svälta fram sin boskap och att åstadkomma en ko-ras, som
snarare förtär än föder en. Och detta härstammmar av en
nedrig besparing, små tankar i metoder, barnslig fruktan för
första utgiften, lättja i eftersyn och fruktan för besvär.» En
sådan lantman änr, skriver han till Retzius, »lik en hop med
skeppare, vi ha på sjön, som gjort sina första sjöresor på dåliga
skutor och därigenom samlat sig en skrämsel för all slags
dristighet.» Han berättar, hur han för traktens förnämsta
jordbrukare hållit en dunderpredikan mot boskapsskötselns
förfall. De instämde i att det var övermåttan uselt bevänt
med den — »och så satte de sig att spela»!

Ibland, när Ehrensvärd på sitt originella språk predikar
sina jordbruksreformer, är det, som om man hörde en jord-
brukets apostel från det nittonde eller tjugonde århundradet
