1I HÖGTIDSPRAKT OCH FESTLIGT LAG. 565

Hur svårt det måste ha varit att i detta hänseende hålla
ungdomen »på mattam kan väl knappast framgå tydligare
än av Erik XIV:s hovordning från år 1560. Den ålägger ko-
nungens köksinästare att tillse, att icke de, som vid ban-
ketter tjänade eller stodo för konungens bord, vare sig små-
svenner eller andra, »drucko sig druckne eller rappade maten
från munnen för gästerna, såsom tillförene ske plägat, utan
att de gingo av och till maten och därpå aktade, att de, som
sutto, måtte bliva väl plägade» Men dessemellan, när så-
dana banketter icke höllos, kunde köksmästaren sförfordra
dem hos konungen till erhållande av något ur källarne, att
de måtte göra sig lustige för sig själve, blott de hölle sig
nyktre, när så tid varo.

När Erik XIV i samma hovordning behandlar frågan om
dryckenskapslasten bland hovfolket, låter det mycket strängt,
då det stadgas, att »all dryckenskap skall förbjuden varda».
Men den förbudsivrande läsaren blir åtskilligt besviken, då
han finner, att förbudet helt beskedligt gällde »uti så måtto,
att den som drucken är, icke skall löpa på gatan, sig själv
utav var man till spott och åtlöje, synnerligen uti främ-
mande lands. Den som gjorde detta, skulle de tre första
gångerna slås i järn, men hände det oftare, skulle han förvi-
sas från hovet. — Samma bestämmelser upprepas i Johan
III:s gårdsrätt av 1569.

Tidens uppfattning av ruset kan till sist kort och gott ut-
tryckas med följande ord i en fransmans skildringar av sin
vistelse vid Fredrik III:s hov i Köpenhamn: »Man berättade
för kungen, att jag hade varit mycket berusad vid en hovfest
aftonen förut, vilket beredde hovet förnöjelse och mig större
anseende.» Att taga sig ett rus ansågs som en förtjänstfull
gärning, ty den måste ju vara en bra karl utan svek, som
vågade hänge sig åt ögonblickets stämning och utan ängslan
lägga sin natur i dagen.

Mot denna uppfattning predikar vår förste protestan-
tiske ärkebiskop, Laurentius Petri, i sin folkskrift »Emoot
Dryckenskap. Några wigtiga orsaker, hvarföre alla men-
niskior sigh wachta skola för dryckenskap. Aff Tydzkon
vthsatt på Swensko.» Skriften utgör nämligen en bear-
betning av tysken Matthäus Friedrichs år 1555 utgivna
