154 KARL XIII:S OCH KARL XIV JOHANS TID.

ämnad åt några höga herrar, som velat förgifta kronprin-
sen, och man nämnde t. o. m. deras namn. Man visste
också, vilken dag exekutionen skulle försiggå, och då ström-
made tusentals människor dit. Från tidigt på morgonen
ända till middagen stodo de där i spänd förväntan, men
då ingenting blev av, blevo massorna våldsamma, hurrade
och skrålade, slogos med polisen och krossade en del fönster-
rutor. När Adlercreutz dött, sades det allmänt, att han
tagit gift i förtvivlan över en misslyckad sammans värjning
mot Karl Johan.

Redan den hovsamma och sakliga lilla ansats till OPppo-
sition, som Karl Johan mötte på 1812 års riksdag, hade mer
än en gång bragt honom ur jämvikten, och han uttalade vid
ett senare tillfälle sitt hjärtas innersta tankar med de orden
till Trolle-Wachtmeister: »Opposition, det är konspiration.»

En sådan verkligt frisinnad natur som Tegnér kunde ej
annat än ogilla regeringens och dess vapendragares, en Gei-
jers, en Järtas, en Wallins, ömtålighet för snart sagt allt
slags granskning av styrelsens åtgärder. I en opposition,
så hovsam som den svenska länge var, kunde Tegnér ej se
annat än »livstecken i en konstitutionell stat, ett nödvän-
digt salt i den något fadda konstitutionsanrättningen» —
orden äro hämtade ur ett brev till Brinkman 1824. »Vad
få ej», tillägger han, »ministrarne i England och Frankrike
höra! Ja även i despotiska stater som Danmark och Preus-
sen sägas vida starkare saker än här. Hos oss åter upprör
man himmel och jord för ett litet epigrammatiskt stickord
mot de styrande och bevisar därigenom, att man åtmin-
stone ej förstår narri.s

Det behövdes blott ett obetänksamt yttrande, för att man
skulle ha över sig ett åtal för majestätsbrott. Och straffet
blev fästning. Så gick det t. ex. med en provincialmedicus
och en »vice collega scholz» i Visby, som i upprymt tillstånd,
efter firandet av Karlsdagen 1817 på en källare hittat på
att dricka »kung Gustavs skåhb — en hänsyftning på Gustav
IV Adolfs son. De blevo av hovrätten dömda att för stämp-
ling mot successionsordningen m. m. »såsom rikets förrä-
dare mista liv, ära och gods samt varda halshuggna». Högsta
domstolen gillade hovrättens beslut men hemställde dock
hos Kungl. Maj:t om mildring av straffet. Kungl. Maj:t
