468 SAMMANHÄNGANDE KAPITEL.

Men snart har unga frun fått övernog med bevis på att
något ömtåligare och överkänsligare än Strindbergs nervsystem
finns inte. Den minsta obetydlighet kan försätta honom i
raseri. Han lider av torgskräck och ängslan för elektriska
strömmar; han är rädd för ensamheten, rädd för sig själv,
rädd för sin egen rädsla. Än är han upphetsad, än apatisk.
Stundtals jaga självmordstankar honom, och längtan efter bar-
nen håller på att göra honom tokig. Och till råga på allt komma
kroniska ekonomiska bekymmer med vingleri, brev med
nödrop till förmögnare släktingar och vänner och — pant-
banken. I London, dit de nygifta farit från Helgoland för att
försöka introducera Strindbergs dramer på engelska scener,
härdar han inte länge ut. Efter smekmånaden äro de på var sitt
håll: han i Berlin, hon kvar i England. Men flera gånger om
dagen växla de brev, brev fyllda av misstankar, beskyll-
ningar och hotelser om skilsmässa, av längtan och böner
om förlåtelse.

Under tiden kämpar Frida Strindberg som en lejoninna
för att få Strindbergs manuskript förlagda och hans pjäser
upp på scenen. När hon äntligen får pengar, så att hon kan
resa och återse den dyrkade igen — »för alltid> förstås —,
känna de sig »vansinnigt lyckliga». »Allt kan jag bära, men
han måste älska mig över allting», tänker hon.

De skola träffas hos hennes föräldrar i Mondsee nära Salz-
burg, men det blir ett oändligt telegraferande med miss-
uppfattningar och trassel. Och när hon kommer till Mond-
see, är han i Berlin. Han hade haft några förtjusande dagar
hos hennes föräldrar men råkat i gräl med sin svärfar om tyd-
ningen av ett telegram från Frida, och så hade han utan
ett ord stigit upp och gått därifrån — utan mål inåt landet.
Vandrare berättade, att de hade sett en främmande man
med flygande blont hår sätta i väg över fälten; och andra
meddelade, att de hade sett samma person, när han steg
upp på ett tåg.

När Frida slutligen hittar sin make i Berlin, är han »mycket
god och överseende», och nu kunna de inte vara utan vårandra
en enda timme. D. v. s. så låter det, tills den obligatoriska
misstänksamheten och de upprivande scenerna börja igen,
scener då hon flyr ur huset och finner dörrarna låsta, när
hon kommer tillbaka. Inifrån ryter mannen åt henne. Hela
