FRANS MIKAEL FRANZÉN. 741

Dikten bär vittne om att Franzéns skaldeådra börjar torka
ut men innehåller dock förtjusande bilder ur Lapplands
natur och livet där. En älsklig stämning av frid vilar över
det lilla prästtjället. Till pärlorna i dikten höra sådana ly-
riska småstycken som »den lapska kärlekssången»:

»Spring, min snälla ren,

över berg och fält!

Vid min flickas tält

får du krafsa sen.

Ymnig mossa där
under drivan är.»

Frisk och rik väller Franzéns diktning ännu fram i sådana
dikter som »Glädjens ögonblick» med det livsglada anslaget:
»Sörj cj den gryende
dagen förut!

Njut av den flyende
varje minutlb

Besläktad är stämningen i sången »Champagnevinew:

»Drick, de förflyga de susande

pärlorna, drick!

Skynda, det ljuva, det ädla, det höga
söker du fåfängt, sen anden förgick!
Dåren, som fäste vid skummet sitt öga,
vatten, blott vatten på läpparna fick.»

Franzéns dryckesvisor ha icke passionens djupa underström,
men de äga i stället ett älskligt lekande behag. »Det är», som
Warburg säger, »dock den äkta Dionysos, som berört dem
med sitt trollspö, fastän han blott helt hastigt ilat förbi.»

På äldre dagar samlade Franzén en del av sin kärlekslyrik
till en hel dikteykel med namn »Selma och Fanny». En
del av Selmasångerna tillhöra hans första ungdomsdiktning.
Den äldsta, »Till Selma, är inspirerad av hans ungdoms-
svärmeri för en flicka, som snart blev en annans brud. Men
när han så blev bekant med sin första fästmö, var den lätt-
rörlige diktaren genast på det klara med att det var hennes
bild, som han aningsfullt tecknat i denna sång. Vilket inte
hindrade, att han sedan med en rörande troskyldighet försäk-
rade Lilly Roos, att det var just henne, han alltid drömt om.
