56 SAMMANHÄNGANDE KAPITEL.

Framför allt begagnades brons till prydnadsföremål och
husgeråd, en användning som den ju' har än i dag.

Den mest betydande inhemska järntillverkningen under
forntiden bedrevs säkerligen i Sm åland, som är särskilt
rikt på myr- och sjömalm och av Peter Wieselgren blivit
kallat »den svenska järnhanteringens vagga». Man har där på-

A
R r

Överst förhistoriska järntenar, 7 dm. långa, från Ventlinge socken på

Ölands sydspets. Fyndet utgjordes av ett hundratal dylika stänger.

Därunder liknande fynd från Stenåsa socken på Ölands sydöstra kust.

Detta fynd innehöll 400 stänger. Eltersom dessa äro eneggade, äro

de troligen att betrakta som råämnen till liar och skäror. Sannolikt

äro de importerade från Småland för att ytterligare förädlas. Lik-
nande fynd ha gjorts i andra trakter av Öland.

träffat lämningar av förhistoriskt järn på i runt tal 800 plat-
ser. En så hög siffra — vilken kanske kommer att växa med
tiden — tyder på en tillverkning ej blott för eget behov utan
ock för avsalu till andra landsändar, antagligen i främsta
rummet till det malmfattiga Skåne, med vilket smålänning-
arne ju hade handelsförbindelser redan under stenåldern.!
Även på Öland och Gotland, där praktiskt taget så gott
som ingen myr- eller sjömalm finns, har man gjort fynd,
som tyda på järnberedning på platsen redan under år-
hundradena närmast efter Kr. f. Sannolikt har småländsk
sjö- och myrmalm exporterats även hit.

1 Sid. 20.
