DEN SJÄTTE NOVEMBER. 175

Att segra, segra i dagens kamp

är ringaste ryttares tanke

ännu, då han fallande griper i kramp
sitt tag om springarens manke.»

De kejserliga musketerarnes fruktansvärda salvor, som
förstärktes av artilleriets eld, förmå dock endast för ett
ögonblick hejda svenskarne. Med dödsförakt bryta de fram
och sabla ned musketerarne till sista man. Konungen är en
av de främsta på högra flygeln, och med både ord och hand-
ling uppmuntrar han sina gossar.

>Där är han, där syns han i sträckt galopp,
se, plymen på hatten nickar!

I kyller hans jättegestalt söks opp

av vänners och fienders blickar.

Sin sviktande flygel han själv för an
och leder i handgemänget.

Han vågar sitt liv som en simpel man,
och skidan är tom i gehänget.>

Han vänder sig till den tappre finske översten Stålhand-
ske och pekar på fiendens kyrassiärer i deras mörka rust-
ningar, sägande: »Grip an de där svarta bussarne!l De komma
att göra oss ont.» Stålhandske kastar sig mot dem.

Snart äro både kyrassiärer och kroater stadda på flykt.
Hela svenska linjen har trängt över vägen och kastat fien-
derna överända.

Men dessa få förstärkningar och rycka fram med ny kraft.
Svenska centern börjar vika. IKonungen ilar från regemente
till regemente, uppmuntrande, manande. Han sätter sigi
spetsen för Smålands ryttare, vilkas överste sårad fallit till
marken och måst bäras bort från slagfältet.

»'Framåt över graven 1i segerfärd!

För oss filistéerna flyktel

Framåt med Herrans och Gideons svärd!
I dag våra mödor vi lyktel

Han bärs som på stormens vingar framåt
i dimman, där salvorna braka.
Likt hagel det smattrar mot harneskplåt,
och hästarna stryka tillbaka.>
