OPPOSITIONENS LEDARE. 197

det väl på att råmaterialet var så hårdarbetat, och att de för-
ädlade produkterna följaktligen måste ställa sig dyra. År 1818
skulle porfyrverket säkert ha blivit nedlagt, om ej Karl Johan
hade köpt in hela anläggningen. Sedan lade han ner mycket
arbete vid olika europeiska hov på att göra porfyrarbetena
från Älvdalen kända över hela Europa. Men marknaden var
alldeles för tungarbetad. Driften vid porfyrverket avstannade
den ena gången efter den andra, och år 1889 nedlades den för
alltid. Efter att ha gått genom flere händer inköptes porfyr-
verket då av Älvdalens kommun, som förvandlade dess bo-
stadshus till ålderdomshem.

Oppositionens ledare.

Anders Danielsson.
Sid. 183 st. 2—3.

Presidenten Leijonhufvuds omdöme om Anders Danielssons
sätt att handskas med de betydande arvoden, han erhöll från
de många valkretsar, som utsett honom till riksdagsman, är
ensidigt. En stor del av dessa pengar gick till arvoden åt
»skrivkunniga vänner», som hjälpte honom med utarbetandet
av hans motioner och tal i riksdagen. Han höll sig till sist
med ett helt litet kansli av sekreterare och lagkunniga biträ-
den, och sådant kostade ju pengar. För att vinna och bibe-
hålla sitt inflytande över bondeståndet utövade han naturligt-
vis också enligt tidens sed en betydande gästfrihet; och även
mot direkt vädjande om försträckningar ur hans kassa lär han
icke ha stått alldeles kallsinnig. Kort sagt: utgiftsposterna
voro många och ansenliga.

Vid 1840—41 års riksdag försökte hans efterträdare i op-
positionens ledning att överta och begagna Danielssons
medhjälpare — men det visade sig då, som ett kvick-
huvud sade, att Anders Danielssons kansli utan Anders
Danielsson inte var mer värt än Karl XII:s stövlar utan
Karl X II.
