542 KARL X GUSTAV.

en vacker dräkt», skriver en gång pfalzgrevinnan till sin make.
Och när man väl bestämt sig för att ge honom nya kläder,
såg man framför allt på hållbarheten och tygets förmåga att
stå emot smuts. Ett brev från modern till sonen, då han var
tretton år gammal, säger mer än långa beskrivningar. Så
här skriver hon: »Vad dina kläder beträffar, så vill jag skicka
dig så här mycket sammet av enklare slag till hosor-och kappa.
Mer har jag icke. Din herr fader skall giva dig tröjan och de
andra plaggen. Jag menar, att om tröjan göres av det slags
svarta tyg, varav din syster fick till förkläde, så håller den
sig längre snygg, ty tyg i andra färger blir genast smutsigt.
Då du nu får en vacker dräkt, så är det därför inte nödvändigt,
att du har den på dig varje söndag utan bara när det är nå-
gon särskild anledning; annars håller den inte heller länge.
Det är inte värt, att man sig längre sträcker, än täcket räc-
ker. Sparsamhet är en fin dygd; den läran tag i akt! Gud
beskydde digl»

En tid därefter hände sig, att Karl Gustav önskade sig en
ny sadel med svart sammet; och i ett brev från augusti 1636
lovar modern försöka skaffa honom tyget men förmanar
honom samtidigt: »Hjärtans kära barn, spara så mycket du
nånsin kan, ty utgifterna bliva detta år mycket stora. Gud
hjälpe oss och bevare oss för all olyckalv

Gossens svar är ett vackert vittnesbörd om barnslig ömhet.
Han bebhjärtar föräldrarnes svårigheler och lovar spara »så
mycket som möjeligit vara kan. Efter nöden fordrar»s, till-
lägger han, »nödgas jag tillkänna giva, att den svarta sade-
len ej är så högt av nöden som en vardagsklädning för mig,
efter min hårfärgade vardagsklädning intet mer duger och
den röda, som jag nu en tid tillförene och än dagelig brukar,
snart förslites. Därföre sänder jag Eders moderliga Nåde prov,
hos Myhrman uttaget, — eller ock, om E. M. N. behagade
låta mig bruka under tiden en av de bästa klädningar var
dag, att jag ej undanväxte,! behövde jag ej ännu annor
kläder.»

När Karl Gustav var åtta år gammal, fick han till lek-
kamrat den fyraåriga Kristina. Gustav Adolf anförtrodde
nämligen sitt enda barn i sin kära systers vård, när han

1 Så att jag ej växte ur den.
