EN UTRIKESPOLITIK, RIK PÅ FÖRÖDMJUKELSER, 529

Ännu lever minnet av Magdalena Rudenschöld i trakten
kring Kroppfjäll. Ofta kunde man nattetid, sägs det, se
hennes vitklädda gestalt vandra den ensliga vägen genom
»Suckarnes allé» ned till sjön Skagerns strand, och under
sommarkvällar hördes ofta hennes melankoliska sång till
cittrans toner. Som en suck ur ett sorgset hjärta tycker man
sig höra de ord, som Magdalena en vårdag 1814 med en sten
ristade på rutan i det rum, hon säges ha bebott under sin
vistelse på Kroppfjäll: »O den som vilade under naturens
vita bårtäckel

Sina sista år tillbragte Magdalena Rudenschöld i Stock-
holm, och nu hade hon glädjen att åter få umgås med forna
vänner och bekanta från tjusarkonungens dagar.

Hennes gamle beundrare Skjöldebrand, som besökte henne
i hennes ålders höst, blev slagen av den förvandling, den
dyrkade skönheten undergått. Icke ens de stora blå, eld-
fulla ögonen funnos mer. De hade blivit små, grå och matta.
Magdalena Rudenschöld hade blivit »en liten gumma, som
varken i röst eller sätt erinrade om den förtjusande skönheten
i det forna hovet, talade obetydligt, om obetydligheter».

År 1823 slutade hon sitt skiftesrika liv, 57 år gammal.

Litteratur: Theodor Tufvesson, Ur sekretärer och kistelädikor,

En utrikespolitik, rik på förödmjukelser.

dess inre styrelse av mycket blandat värde. Hertigen
och Reuterholm strävade efter att bevara freden och
lyckades också, men icke utan förödmjukelser. Vilket kan
anses som ett ingalunda oförtjänt straff för hertigens och
Reuterholms nyckfullhet och vankelmod, isynnerhet som
höga vederbörandes fredspolitik ingalunda uteslöt vissa gan-
ska lumpna beräkningar på subsidier och rent privata för-
måner utan verkliga avsikter att åtaga sig några motsvarande
förpliktelser.
I spetsen för utrikesärendena sattes Fredrik Sparre
med titeln rikskansler. Det var en rättrådig, plikttrogen

FÖRMYNDARSTYRELSENS yttre politik är liksom
