323 EFTER HEMKOMSTEN.

Bland norska arméns officerare fanns det många tappra
och duktiga män, som fått sin utbildning i de nederländska
fälttågen, men en stor del av officerskåren var fullkomligt
oduglig att gå i fält. Så fanns t. ex. inom den nordanfjällska
armén ett kompani, där premiärlöjtnanten var åttio år gam-
mal och sekondlöjtnanten inte heller så späd, eftersom han
hunnit därhän på livets bana, att han drogs med sten och
podager. Av artilleriofficerarne inom samma del av armén
var ingen under sjuttio år. En bland dem dog följande år
av ålderdomssvaghet, en annan hade i flere år varit säng-
liggande, och en tredje var endast då och då i stånd att göra
tjänst. Men man fick ta vad man kunde få. Det var inte så
roligt att vara norsk officer och få gå och vänta ett helt år
eller mer, innan man fick ut sin lön.

Det svenska krigsföretaget blev icke den överraskning,
det var ämnat att bli, ty norrmännen hade ett välskött spion-
väsen, vilket i hög grad underlättades därigenom, att inbyg-
garne på ömse sidor om gränsfjällen till stor del voro be-
fryndade med varandra. En särskilt värdefull förmedlare
av nyheter från Sverige var kyrkoherden i Snåsen, magister
Nils Muus. Men han blev botad för sin nyfikenhet av den
finske partigängaren Longström, som tog den 76-årige gubben
till fånga, varefter denne blev förd till Sala och hållen i förvar
där till inpå nästa år. Då fick han fara hem igen.

Svenskarne å sin sida hade emellertid ävenledes skaffat
sig underrättelser om fiendens förehavanden. Bland annat
hade i mars månad en avdelning av Jämtlands regemente
gått på skidor över gränsen och i byn Sul överrumplat en
underlägsen norsk avdelning, som togs till fånga och natur-
ligtvis pumpades på nyheter. Ett försök av en norsk skid-
löparavdelning att hämnas genom ett infall i Sverige miss-
lyckades däremot.

I mitten av augusti bröt Armfelt upp från Duveds skans,
där den jämtländska armén samlats. Förr hade man ej
kunnat börja marschen på grund av de stora svårigheterna
att anskaffa proviant och framför allt tillräckligt med klövje-
hästar från de angränsande landskapen i och för framforsling
av proviant och andra krigsförnödenheter. I Hälsinglands
södra fögderi, som omfattade över 800 hemman, fanns det
