GUTALAGENS STADGANDE OM MANDRÅP. 141

uppger. Nu vet man genom Adam av Bremen, att Olof
Skötkonung var en ivrig kristen, som av religiöst nit ville
förstöra avgudatemplet i Uppsala, och att till följd därav
slitningar uppkommo mellan honom och Upplands hedniskt
sinnade bönder. Sannolikt var det denna religiösa motsats,
som framkallade händelserna på Uppsalatinget.

Beträffande allt vad Snorre berättar om svenska förhål-
landen får man emellertid — som Curt Weibull framhållit
— komma ihåg, att hans skildringar äro i första hand gjorda
»för att läsas icke i Sverige utan på Island». Snorre var poli-
tiker i varje tum. Han kämpade för den isländska fristatens
oberoende av Norges konung och ville skapa sig själv en ställ-
ning såsom isländsk folkhövding — just en sådan som Torgnys.
I likhet med Upplands myndige lagman ville han ha »frihet
att tala, som man vill, även i konungens närvaro». Lagman
Torgny bär helt enkelt många av Snorre Sturlassons drag
— i den idealiserade gestalt, vari den ärelystne bygdepoliti-
kern ville framstå för Islands folk. Och gamle lagman Torgnys
ohöljda förakt för dem »som fikade efter jarlanammn», är ett
uttryck för Snorre Sturlassons känslor gent emot de islän-
ningar, som fikade efter att stå väl med Norges konung.

Gutalagens stadgande om mandråp och vårt äldsta
kända rättsdokument.
Sid. 222.

Om mandråp stadgar Gutalagen: »Ifall så illa kan hän-
da, att någon råkar dräpa en annan, skall han jämte sin
fader, son och broder eller — om så nära släktingar ej finnas
— sina andra närmaste anförvanter i fyrtio dygn taga sin
tillflykt till en av de tre kyrkor, som äro allmänt fridlysta,
nämligen Fardhem, Tingstäde och Atlingbo. Där skall har
hava fred och tillflyktsort såväl i prästgården som inom
kyrkan och kyrkogården. Men sedan skyddstiden utgått,
ride han dit, där han vill uppdraga en fredskrets åt sig, för-
utsatt att han får lov av dem, som äga jorden. Fredskretsen
får omfatta tre gårdar. Have sedan fred i sin fredskrets,
och en annan underhandle å hans vägnar om förlikningen.»
