JOHAN LUDVIG RUNEBERG. 381

sduvan», som blev föremål för två »furstefalkars» passionerade
kärlek och efter växlande öden blev den enes brud, trots att
hans moder sökte skilja dem åt.

Året 1844 bragte ett nytt episkt diktverk, »Kung
Fjalar», med ämne från vikingatiden. Den segerrike fursten,
som litar blott på sin egen viljas kraft, blir på höjden av
makt och ära spådd av en siare, att han

sskall se en dag, när fläckad av brott hans ätt
slocknar i blygd, hans son, den ende,
sluter som brud sin syster i eldad famn».

Detta vill Fjalar förhindra genom att offra sin älskade
dotter och låta sänka henne i havet.

Så går tiden, och Fjalar blir gammal och skröplig, men hans
son Hjalmar vinner rykte genom krigiska stordåd. Nu är han
på hemväg efter att ha segrat över andra kungasöner och för
med sig som segerpris den sköna kungadottern Oihonna.
Med henne har han rett bröllop på skumvälvt hav. Stolt
väntar honom hans gamle fader, och övermodiga ord talar
den gamle till siaren, som så föga förmått förutse framtida
öden. Skaldens lögnaktiga förutsägelse skall nu sonas i blod.
Men siaren ber konungen att vänta med hämnden, tills Hjal-
mars drakar nått hemlandet.

Knappt ha dessa ord uttalats, förrän Hjalmar uppenbarar
sig och förtäljer sitt olycksöde: hans brud, den sköna Oihonna,
har visat sig vara hans sysler. Som liten flicka hade hon blivit
räddad av en fredlös rövare och sedan upptagits som foster-
dotter hos den konung, vars söner Hjalmar nyss besegrat.
I sin blygsel ville hon dö för Hjalmars hand, och så har
också skett. Nu sänker den unge fursten stålet i egen
barm. Då måste den gamle Fjalar erkänna sig besegrad av
högre makter:

”Er är segern”, talte han, ”höge gudar!
Jag är straffad vorden, jag prövat er.
Vad är mänskan, att mot er hon stormar!
Stjärnor like, i onådd rymd

len I genom molnen av jordens öden,
dem i lek en fläkt av er vilja styr.»
