558 OSKAR I.

När man kommit sig så högt upp, »mottager man med
en gynnares väl studerade min en stackars efterliggare från
den första extraordinarietiden, och man beklagar med verk-
ligt deltagande hans ”otur' i befordringsväg. ”Kan jag göra
något för Er, var viss på att Ni har mitt förord! . . . Men där
är så många, icke mindre meriterade, icke mindre gamla i
tjänsten; Ni finner själv, min bäste — Lundberg, eller hur
är det? Berglund!... Enfin!'»

En icke mindre god typ från Sturzen-Beckers tid är den
som skildras under rubriken »Herrar vaktmästare».

»Den extraordinarie vaktmästaren eller nybörjaren, som
endast är ”inskriven” vid det eller det verket men ännu icke
njuter några inkomster därvid, är en ung man med en ofant-
ligt mjuk rygg och den slätaste min i världen.

Varje morgon begiver han sig upp i sitt ämbetsverk för
att ända till klockan tre stå där och göra ingenting. Dock,
vad säger jag? Han har sig anförtrott att ordentligen för
varje dag infästa tidningarna i deras olika gråpappersom-
slag, och det vore orätt att kalla detta för intet. Det finnes
mången rätt hög ämbetsman, som icke har så mycket att
göra, och på vars skuldror samhällets börda likväl i
officiell stil säges vilal Dessutom har han den angenäma
plikten att passa på, när någon av verkets väsentligare le-
damöter anländer eller går sin väg, för att hjälpa till med
överrocken och galoscherna samt öppna dörren, vilket sker
under de respektfullaste och underdånigaste åtbörder.

På detta sätt går vår man och väntar ett tiotal av år eller
därutöver, då han omsider genom en synnerlig tur blir i sin
ordning ordinarie själv. Den arma stackarn med lapparna på
rocken och de urvuxna benkläderna förvandlas nu ofta nog
inom kort tid till en helt annan herre. Han kläder upp sig
och tar sig en ”air” ' och en hållning. Han anser sig vara en
man i staten...

Dessutom har det nu, sedan han fått sig en städad och
presentabel svart frack, öppnats för honom en alldeles ny
bana, på vilken han icke gärna kan fela att bli en ganska
välmående man, till och med i ordets dubbla bemärkelse —
jag menar den så lönande serveringen vid kalaser. Det är
nu en gång för alla avgjort, att man i den förnäma staden
