294 VITE KRIST SEGRAR ÖVER TOR.

Slingornas och runornas form visar, att den mäktige jord-
drotten Jarlabanke levat på 1000-talet, sannolikt före dess
mitt. Hans bro har alltså hållit i nära nio århundraden!

Västgötabiskopen Benkt den gode, som levde mot slutet av
1100-talet, prisas i en gammal biskopslängd sålunda: »Slik
man till goda gärningar fanns varken förr eller sedan.» O-
aktat all sin frikostighet »lämnade han efter sig gods och
penningar, stora silverkärl, många horn, kläder och gråverk
i sådan myckenhet, att tjugu hästar nätt och jämnt orkade
draga det i gott väglag. Därmed följde tjugu lispund silver.
Och ändock gav han de fattiga både kläder och mat. Gud

Jarlabankes bro vid Täby.
Efter teckning från slutet av 1600-talet.

fröjde hans själ för alla hans goda gärningarl» Bland dessa
goda gärningar uppräknas, att han lät slå broar på fem
ställen, och att »han lät bygga väg två raster på Tiveden
och en rast på Vätterskogen och en på Hökensås.»

En liknande god gärning för själens frälsning ansågs det
vara att bygga härbärgen, s. k. sälohus (själahus), vid vägar
i1 ödemarkerna. En runsten nära Uppsala talar om att »Ture
lät göra sälohus efter sin hustrw, Ett dylikt sälohus känna
vi till från Jämtlands obygder genom Snorre Sturlassons
berättelse om ett hemskt drama, som utspelades därborta
i ödemarken en mörk natt omkring år 1030. Då blevo alla
de köpmän, som sökte skydd där, mördade, så när som på en.
Ett annat sådant härbärge låg på vägen mellan Kungälv
