22 EN GENOMBROTTSTID FÖR KULTURELLA SAMHÄLLSFRÅGOR.

Vissa stenar kallas ädelstenar och äro merendels mycket
klara eller skönt färgade.

Såsom diamant, rubin, smaragd, jaspis, agat, topas.

Metallerna utmärka sig genom sin tyngd och egna glans.

Sådana äro: guld, silfver, koppar, jern, tenn, bly, qvick-
silfver.

De finnas mest i grufvor, hvarifrån de med mycken möda
upptagas och arbetas till menniskans nytta.

De brukas till mynt, prydnader och husgeråd.

Ja, allt i naturen kan tjena menniskan till nytta.»

å

I klockare G. O. Wikanders abce-bok, utgiven i Göteborg
på 1870-talet, har den borne pedagogen behandlat ämnet
på följande lekande sätt: Det är »stre små gossar, Edvard
Jacob och Johan, som hafwa gått ut på landet för att samla
blommor, små djur och andra märkwärdiga saker. De åt-
följas af en äldre kamrat, Anton, som länge gått i skola
och der lärt känna namn på många natur-alster, samt hade
en liten samling deraf i sitt hem. Redan har detta lilla säll-
skap gått en lång wäg, och de tre små gossarne äro derföre
trötta. Nu hafwa de nedsatt sig för att hwila, och på samma
gång examinera de saker, som de samlat i sina små wäskor.
Edvard hade funnit en stenwigge och frågade Jacob: Till
hwilket rike hörer denna? Till mineralriket, swarade
Jacob. Derefter framtog han ett eklöf, hwarpå små insekter
sutto, och frågade: Än detta löfwet, hwilket rike tillhör
det? Johan swarade: Sjelfwa löfwet tillhör wextriket
men insekterna djurriket. Huru indelas djur? 1) I
Däggdjur: såsom koen; 2) Foglar: såsom sparfwen; 3)
Fiskar: såsom gäddan; 4) Amfibier: såsom grodan; 5)
Insekter: såsom biet; 6) Maskar: såsom daggmasken.»

Och så är den överförtjuste pedagogen inne på det riktigt
lärorika.

En pärla i den gamle klockarens abce-bok är följande si-
tuationsbild ur en bister verklighet.

»Se här mitt barn något roligt! Fyra gossar lära sig att
gå i marsch. De hafwa wenstra foten upplyftad. Med den
högra stå de på marken. De hålla armarna tätt wid sidan.
Men ser du hur illa den fjerde gossen håller sin wenstra fot?
