214 KARL XV:S GLADA DAGAR.

mit hjemland blev en grav —
jeg spejded over belt och fjord
forgeves dine snekkers spor.
Min bror, hvor blev du av? —

Ibsen hade varit upptänd av hänförelse för skandinavis-
mens ideal. Men nu såg han föremålet för sin livstro för-
vandlat i lögn.. Han greps av förakt för Norge och Norden,
där folk ej hade mod att besegla sin tro med gärningar; och
så skrev han, lågande av harm över människors halvhet
i tro och liv, sitt stora drama »Brand», den in i människors
hjärterötter gripande tragedien om en prästman, som drager
i härnad för idealets stränga krav på helhet och sanning
i tro och liv men dignar under den kamp, där han själv gjort
sig skyldig till förhävelse och hårdhet.

Den boken blev som ett nytt testamente för en hel tids-
riktning, och Snoilsky har bland' andra återgivit Ibsens
tankegång med de manande orden:

»Var icke ett i dag, i går

och något annat om ett år!

Det som du är, var fullt och helt
och icke styckevis och deltl»

&

De storpolitiska händelserna gingo nu sin obevekliga gång.
Den 1 februari 1864 bröto preussiska och österrikiska trupper
in i Slesvig. Men varken England eller Frankrike ville offra
något för Danmarks sak. De hade ju också den förebråelsen
att rikta mot danska regeringen, att den begått det politiska
felgreppet att ej låta nöja sig med en delning av Slesvig efter
språkgränsen utan i stället låta blända sig av illusionen att
kunna skapa en dansk-tysk helstat.

Från Sverige och Norge kommo blott några hundra fri-
villiga till danska armén. Ett sjuttiotal svenska officerare
voro med, och som underofficerare och menige deltogo om-
kring 400 svenskar av olika samhällsklasser.! Dessutom
insamlades pengar, kläder, förbandsartiklar m. m.

1 Claes Lagergren förtäljer i sina memoarer: »Från Örebro foro
också några herrar, med den vackre mörke löjtnant af Forssell i
spetsen, för att slåss i Danmark. Man åt och drack punsch med
