264 ENVÅLDSKONUNGEN I ARBETE.

blev kallad Hedvig Ulrika. Hennes kungl. Maj:t änkedrott
ningen, Hennes kungl. Höghet prinsessan Hedvig Sofia, För
stinnan av Strelitz, hovmästarinnan fru Märta Berens och en
stor hop andra grevinnor och fruar voro med faddrar. Man-
folksfaddrar voro: Hans kungl. Maj:t, H. k. H. prins Carl,
kungl. rådet greve Carl Gyllenstierna, kungl. rådet greve
Nils Gyldenstolpe, kungl. rådet greve Didrich Wrangel, kungl.
rådet greve Lars Wallenstedt samt en hop andre.»

x x

Förtjänsten för den livaktighet, som nu rådde inom bergs-
bruk, industri och handel, tillkommer närmast efter konungen
Fabian Wrede, som år 1687 ställdes i spetsen för både kam-
mar- och kommerskollegium. Han var sonson till den liv-
ländske adelsman, som på slagfältet vid Kirkholm offrat livet
för att rädda sin konung. Under sex års utländska resor hade
han studerat näringslivet i olika europeiska länder. Särskilt
hade han med intresse satt sig in i arbetet vid de böhmiska
bergverken och i Amsterdam vunnit värdefulla inblickar i
holländarnes världsbehärskande affärsverksamhet. På sin
nya post som de svenska näringarnas främste målsman lade
han i dagen en ovanlig arbetskraft och finansiell begåvning.

Jordbruket,

som för den tidens regeringar var styvbarnet, blev dock ej
bortglömt av Karl XI. Bland annat intresserade sig ko-
nungen mycket för Lapplands uppodling.

De svenskar och finnar, som ville slå sig ned i Lappland
såsom nybyggare, tillförsäkrades femton års frihet från skatter
och utlagor av alla slag; och efter den tiden skulle de få lika
lindrig skatt som lapparne samt åtnjuta evärdlig befrielse från
utskrivning. Man hoppades nämligen, att dessa nybyggare
skulle kunna bruka »den jordmån, varav lapparne efter sin
näringsart nu ingen nytta eller fördel sig kunna göra, till
ängsmark och mulbete», och att de skulle kunna skaffa sig
»annan tarvelig! föda av skog, strömmar och sjögar, att för-

3 Behövlig.
