142 ENVÅLDSHÄRSKARTAG.

yttermera låter ställa efter det sällskap, som med honom
voro, och hans kona och den trollkäringen hans moder, be-
fallandes dem du utskickar, att de icke vända igen, förrän
samme sällskap är slätt utletat. Där rätta dig efterl!

Huru »konam» och »trollkäringen» klarade sig, därom
tiga hävdeböckerna. Däremot vet man, att Dackes far, »som
mycket med honom i sällskap varit hade», samt hans son,
sen dräng om tio år, blevo infångade och sända upp
till Stockholm, där den förre sattes på stegel och hjul
och sonen »blev död 1I peéestilentia». »Sammaledess, berättar
en äldre historieskrivare,! »blevo ock flere präster, som
höllo med Dacken, tagne vid halsen och förskickade upp till
konung Gustav, av vilke en, benämnd herr Simon i Sunds
socken, hade stått uppå predikestolen och sagt: ”Jag skall
mässa i dag och ropa hämnd i himmelen över den omilde
konungen och hans avföda och alle de hans tjänare äro.
Görer så I, både män och kvinnor och I alle, som hämnd ropa
kunnen, att han måtte få ett nederfall och aldrig uppresa
sig igen! Ty eder, dannemän, är veterligit, huru han haver
rövat kyrkor och kloster och menige Sveriges rikes all-
moge.” — Sammaledes gjorde en präst vid namn herr
Anders 1 Vi, som hade skurit ut en budkavla uppå ett
bräde, när han fick höra, det konung Gustavs folk kom dra-
gandes dit ned, och blodgat brädet allt över och satte en
mässingsring och en järnring i vart hörn uppå samma bräde,
däruppå skrivet stod: ”En hand och en fot och en kvinno-
spena”', vilket han sände omkring allt Ydre, norra och södra
Vedbo, befallandes sitt bud att således säja: ”Kommer
hasteligen Kindborna till hjälp! Förty den omilde konungen
kommer med en stor här av folk och vill låta avhugga allt
det mankön, som är i Småland, en hand och en fot och
desslikes skära en spena av allt kvinnfolk i Småland.” Vil-
ket var en grov diktad lögn av de förrädelige präster, som
för den skull fingo deras förtjänte förrädarelön.»

Smålänningarne själva ledsnade slutligen allmänt på oron
och osäkerheten till liv och egendom, så att de icke ens
trivdes med att ha Dackes forna karlar bland sig, ehuru dessa
ingått förlikning med konungen. I anledning därav avlät

1 Tegel.
