90 UPPRORSMAKARE.

påsktiden 1525 var ett landsting för alla dalsocknarna sam-
lat i Tuna,! och härifrån gjorde Dalarnes myndigaste män
sin klagan hörd inför konungen i följande skrivelse: »Käre
nådige herre! Eders Nåd drager sig väl till minnes, huru
många penningar och tjänare I haden,
då I gingen här fridlös i skogen när oss.
Vi sågom då varken tyske eller danske,
som Eder hjälpa ville, utan vi fattige
dalekarlar, hälsingar, gästrikar och se-
dan den menige man över allt Sveriges
rike, vi gingom då ut med Eder, dit I
oss hava villen, och slogom Edra ovän-
ner, som riket och Eder fördärva ville.»

Men hur hade konungen vwvisat sin
tacksamhet därför? Därpå svara dal-
karlarne: »Okristeliga haven I beskat-
tat kyrkor och kloster, präster och
munkar, tagit mest alle klenodier, som
givna och invigda äro till Guds tjänst,
som är monstrantier,? kalkar, helge-
doma-kar? och helga kvinnors skrin,?
och det alltsamman onytteliga för-
skingrat av riket; och vi havom där
allsintet före.

Huru vi skola kunna längre lida
detta och annat, det må Gud och alle
rättvise män avgöra. Vi skrivom nu
till en god akt och mening, att viljen I
icke snarliga råda bot härpå, då förmå
vi ingalunda hålla Eder den huldskap
och troskap vi Eder lovat havom. Vi
kunnom det förmärka, att I viljen nu
platt fördärva oss, fattige svenske män,
det vi näst Guds hjälp avvärja vilje med alle dem, som
svenskt blod och gott, troget hjärta hava till sitt fäder-
nesrike. Det rätter Eder fullkomligen efterl Skrivet 1

Monstrans.

1 Söder om Runn. — ? Monstranser: kärl vari hostian, d. v. s.
det till Kristi lekamen i nattvarden förvandlade brödet, förvarades
och visades för menigheten. — ? Kärl med helgonreliker. — + Skrin,
vari helgons kvarlevor förvarades.
