DANSKA KRIGET 1709—1710. 43

och ett kompani dragoner. Han måste alltså lita till de för-
stärkningar, som regeringen kunde ge honom.

Medan han väntade på dem, utvecklade han en rastlös
verksamhet, först och främst för att sätta Skånes enda
fästningar, Malmö och Landskrona, i försvarsskick. Där
var mycket att göra, men Stenbocks förmåga att få fart på de
trögaste förnekade sig aldrig, och resultatet blev därför gott.

Hur populär generalguvernören än var i Skåne, vågade
dock varken han eller de andra ämbetsmännen allt för mycket
pförlåta sig uppå de skånska barnen emot de danske»x; och
Stenbock fann nödigt att låta i alla kyrkor uppläsa ett plakat
mot snapphaneri samt rymning ut i skogarna. Sådant skulle
anses som landsförräderi och straffas med döden. Var socken
gjordes därvidlag ansvarig för sin befolkning; och spordes det,
att folk hölle sig undan i skogarna, skulle alla socknemän
vara pliktiga att företaga skallgång och fasttaga dylika
rymlingar.

I Bleking gick landshövdingen ännu längre: han samman-
kallade alla nämndemän och några andra bönder från var
socken till ett möte i Ronneby. Där talade han till de för-
samlade allmogemännen och påminde dem om alla de lidan-
den, snapphanefejderna i det senaste kriget bragt över land-
skapet. Bönderna blevo därav så bevekta, att de efter ett
par timmars överläggning beslöto vidtaga särskilda åtgärder
till avvärjande av allt snapphaneri. Till den ändan skulle
man påföljande söndag på kyrkvallarna indela allmogen i
rotar om 10—12 man med »en redlig och behjärtad man» i
spetsen för var rote. Därest nu någon sloge sig på snapp-
haneri, skulle han av de andra rotemännen gripas och in-
förpassas till fästning; och satte han sig till motvärn, så
hade man rätt att skjuta eller slå ihjäl honom.

Särskilt viktigt var det naturligtvis att på förhand binda
borgerskapet i Skånes största stad oryggligt fast vid Sveriges
sak. Den27september samlade Stenbock därför på Malmö torg
alla stadens civila och militära ämbetsmän jämte magistrat
och borgare för att taga förnyad trohetsed av dem. I välta-
liga och bevekande ord talade han här till dem. Han upp-
manade sina åhörare att som trogna undersåtar bistå sin
konung och rädda riket. Han drog dem till minnes vad Sve-
riges stora konungar Karl Gustav och Karl XI gjort för att
