UR NIALS SAGA. 183

sHit är jag sänd», sade han, sav Starkad och hans söner att
säga dig, Egil, att I, far och söner, skolen rida till Knavaholar
och lägga er i Gunnars väg.»

»Huru många skola vi fara?» frågade Egil.

»Femton med mig», svarade Sigurd.

Kol utbrast:

»I dag ärnar jag pröva en dust med Kolskägg.:

»sMycket ärnar du då», sade Sigurd.

Egil bad två norrmän, som han tagit emot I sitt hus, att
följa med. De invände, att de ej hade något otalt med Gunnar.

»Det ser i sanning ut, som här tarvades många», tillade
den ene av dem, »när en sådan flock skall fara mot tre män.»

Egil gick bort vred. Hans husfru vände sig till norrmannen:
»Illa har Gudrun, dottern min, brutit udden av sin stolthet
och legat när dig, då du ej vågar följa din svärfar — och
månde du vara en usling.»

»Fara skall jag», sade han, »med husbonden din, och ingen
av oss skall komma åter.»

När Gunnar och hans bröder kommo ridande, sade Kol-
skägg: »Ser du, frände, de många spjuten, som komma upp
där vid höjderna? Vad är nu att göra? Jag tänker, att
du ej vill springa undan för dem.»

»Det skola de ej ha att spotta överl» svarade Gunnar. »Vi
skola rida fram till Rangå ut på näset. Där är en god för-
svarsplats.

De redo fram till näset och redde sig till värn. Kol ropade,
då de sprängde förbi:

»Vart skall du nu ränna, Gunnar?»

»Förtälj du det, när dagen är alll» svarade Kolskägg.

&

Starkad eggade sina män, och de gingo fram till näset mot
bröderna. Främst kom Sigurd Svinhuvud med en rund sköld
i ena handen och ett spjut i den andra. Gunnar såg honom
och sköt av sin båge. Sigurd höjde upp skölden, när han såg
pilen flyga högt, och den trängde genom skölden in 1 ögat
och kom ut i nacken — det var första manfallet. Gunnar
sköt en ny pil mot Starkads gårdsfogde, och den ven in 1
mannens midja. Han föll framför fötterna på en bonde, som
därvid tumlade tvärs över honom. Kolskägg kastade dit
