KRISTINA AVSÄGER SIG KRONAN. 507

som regerat eller haft en liknande uppgift, ha, för så vitt
jag känner dem från historien eller sett dem ute i världen,
alla gjort sig löjliga, den ena på ett sätt, den andra på ett
annat. Min egen erfarenhet har lärt mig, att de brister, som
följa med könet, äro det största av alla fel.»

&

Till Kristinas påhitt att lämna Sverige funnos även andra
skäl än de nu anförda: Gustav Adolfs dotter hade i hemlig-
het blivit katolik. I själ och hjärta hade hon aldrig varit
luteran — det försäkrar hon själv. Hur mycket av orsa-
kerna därtill som bör skrivas på en olämplig uppfostrings-
metod är ej så lätt att avgöra; men det förefaller, som om
de goda riksförmyndarne låtit sig föras alldeles för långt i
välment nit att motverka Maria Eleonoras skadliga infly-
tande över sin dotter.

Åtskilliga tecken tyda på, att man med alla upptänkliga
medel sökt i barnet inplanta både protestantismens och
svenskhetens förträfflighet. Men religiös övertygelse kan
lika litet som fosterlandskärlek ges in på samma sätt som
medicin — en dylik dosis kan lätt verka motsatsen mot
vad den välmente uppfostraren åsyftar. Säkert är, att i mot-
satt riktning mot vad som åsyftades verkade de luterska
prästernas långa och torra predikningar med de dogmatiska
hårklyverier och hätska utfall mot olika tänkande, som allt-
för ofta började bli huvudinnehållet i utläggningarna från
predikstolen denna tid. En av drottningens tjänare berät-
tar, att »under predikningar och andra religiösa förrätt-
ningar plägade hon sitta i en stol, klädd med purpursammet,
och luta huvudet mot armarna, utan tvivel sysselsatt med
att — som det heter — bygga luftslotts. Och vad värre var:
hände det att prästen höll på för länge med sina förma-
ningar, tog hon sig för att leka med sina två små hundar eller
ock slog hon med solfjädern mot stolen för att visa, hur
otålig hon var.

Enformig och tråkig fann hon den luterska gudstjänsten,
kalla och avskräckande verkade på hennes skönhetsälskande
sinne de protestantiska kyrkorna med sina nakna, kalkrap-
pade väggar, plundrade på alla prydnader. Hon saknade
ock de mystiska ceremonier, som gåvo stämning åt den ka-
