424 EN STORHETSTID FÖR VÅR ANDLIGA KULTUR.

fars son alltjämt göra levnadsstigen jämn för honom. Tack
vare sin ärvda förtjänst blev han nämligen sin faders efter-
trädare som professor. Men denna befordran hade sin all-
deles särskilda förhistoria.

Saken var den, att Linn&us år 1761 av riksens ständers
ekonomi- och kommersedeputation anmodades att avge
ett »betänkande om pärlefiskerierna här i riket>. I sitt svar
säger han, att han själv kunde konsten att göra pärlor.
Ända sedan sitt besök vid Purkijaur under Lapplandsresan
hade han sysslat med problemets lösning, och slutligen hade
han lyckats få våra vanliga sjömusslor att producera vackra
pärlor.

I utskottet blev man naturligtvis högst nyfiken och in-
kallade Linné till ett sammanträde, varvid han mot tyst-
hetslöfte meddelade, hur han gick tillväga: Ett fint hål
borrades i skalet, och därigenom infördes ett »litet runt
ämne av gips eller obränd kalksten, vilket med ett hål dia-
metraliter blivit försett och däruti en silvertråd applicerad».
Därefter fästades sagda tråd vid skalet, för att musslan ej
skulle kunna befria sig från den lilla införda kroppen. Om-
kring denna avlagrade sig sedan pärlsubstans, och efter
sex år hade man en ärtstor äkta pärla. Till yttermera visso
uppvisade han fem av honom behandlade musselskal och
nio likaledes av honom producerade pärlor. Dessa blevo
omedelbart därefter av en juvelerare undersökta och be-
funnos vara »ganska vackra och av besynnerlig godhet».

De deputerade kunde ju ej bli annat än förtjusta och
lovade att shonom till någon anständig belöning vederbör-
ligen anmäla, vilket ock skedde genom en skrivelse till
sekreta utskottet, som föreslog en nationalbelöning av 6,000
daler s. m.

Men i dessa »beträngde» tider var det ont om mynt i stats-
kassan, varför Linn&eus måste räkna med den möjligheten,
att nationalbelöningen skulle torka in. Då framkastade
han i stället ett förslag om belöning i en annan form, näm-
ligen att han, liksom förut en annan professor, måtte få till-
stånd att utse lämplig efterträdare åt sig. Och han lät den
gode vän, som han meddelade förslaget, veta, att han därvid
tänkte på sin son, som växt upp i Botaniska trädgården och
redan i ett par år varit hans medhjälpare.
