316 DET MÖRKNAR.

erövrade andra länder för att kunna leva.» Men en så svår
kraftförlust, som den nödåren vållat, krävde i alla fall tid
och omsorger för att övervinnas. En försiktig fredspolitik,
förenad med sparsamhet och omtänksam hushållning, det var
vad vårt land framför allt behövde.

Men folkets tankar voro icke konungens. Hans intressen
hade dragits ifrån landets angelägnaste behov. »Därför,
säger Odhner, »hade folkets sinnen ännu mera än förut
blivit vända från konungen, som i prövningens stund utan
nödtvång övergivit sina undersåtar. Den klyfta, som redan
förut uppstått emellan konung och folk, hade genom den
italienska resan blivit vidgad.»

En riksdag i missnöjets tecken och vad
den drog med sig.

som lekt Gustav i hågen, visat sig vara gyckelbilder av

hans ärelystnad och livliga fantasi. Ville han se verklig-
heten in i ögonen, så anvisade den för honom en helt annan
väg att göra sitt folk lyckligt och återvinna dess kärlek. Men
den vägen hade Gustav ingen lust att gå. Regelbundet, plikt-
troget arbete låg icke för hans oroliga konstnärstemperament,
som längtade efter sensationer och dramatiska scener på
livets stora skådebana. Siffror och räkenskaper och allt det
där, som hör till livets torra men nödvändiga prosa, avskydde
han innerligt. Det var endast ifall siffrorna kunde tjäna såsom
medel för storpolitiska planer, som han för tillfället kunde
intressera sig för dem. Och storpolitiken lekte honom allt-
jämt i hågen. Det var, som om inga motgångar skulle kunna
slå ned hans lust därtill.

Men eftersom det gynnsamma tillfället att kasta sig in i
den farliga leken lät vänta på sig, borde han väl ändå göra
något under tiden för att dämpa missnöjet i landet, och det
skulle lättast kunna ske på en riksdag. Ansikte mot ansikte
med representanterna för sitt folk borde han genom sin
beprövade tjusningsförmåga kunna återerövra sin forna

, VI HA SETT, hur de storpolitiska bragder och äventyr,
