ÅKERBRUKET., 431

nålmakaren Moberg i Västerås, samt »några vackra pjäser
av bleck, arbetade av bleckslagare Arosin därsammastä-
dess. En herre i Sala anmälde för övrigt, att han, utan att
ha åtnjutit någon undervisning, »förfärdigat fortepianon,
clavér och andra musikaliska instrument». Det var ju inte
så värst mycket till upphjälpande av jordbruket och övriga
näringar.! Rätt allmänt fingo våra hushållningssällskap
göra liknande erfarenheter som Uppsala läns: att Upplands-
bonden håller fast vid det gamla och hävdvunna »lika segt
som själva Upplandsleran». Betecknande är, att ännu om-
kring 1840 var plogen alldeles okänd bland Upplands all-
moge. Hushållningssällskapet inköpte då plogar och delade
ut samt anordnade tävlingsplöjningar, vid vilka de skick-
ligaste plöjarne belönades med pris. Tack vare dessa åtgärder
hade äntligen vid 1850-talets slut »plogen även för Upplands-
bonden blivit en nödvändighetsvara i de flesta trakter»,
och mot slutet av 1880-talet kunde premieutdelningen upp-
höra såsom obehövlig.

Ett gott handtag av staten fingo hushållningssällskapen
år 1854, när husbehovsbränningen avskaffades. Denna re-
form åtföljdes nämligen av en kunglig förordning, som till-
erkände hushållningssällskapen en viss del av de inflytande
försäljningsavgifterna för brännvin. För de flesta hushåll-
ningssällskap ha dessa pengar alltsedan dess utgjort den ojäm-
förligen förnämsta inkomstkällan. Tack vare dessa meéedel
ha hushållningssällskapen utfört ett högeligen samhälls-
gagnande arbete, ett arbete, så mycket mera aktningsbju-
dande, som de män, vilka burit den ofta tunga arbetsbör-
dan på sina skuldror, gjort det utan ett öres avlöning.

x

2 Den kvicke men elake Palmer gycklade en gång med hushållnings-
sällskapens sammanträden i följande vanvördiga ordalag: »Hushålls-
sällskapet, till större delen bestående av länets possessionater; samman-
träder och låter sig av sin sekreterare föreläsas en berättelse om vad
sällskapet under det förflutna året icke har gjort. Berättelsen hand-
lar nämligen om dikningar och odlingar och mera sådant, allesammans
verkställda av länets mera fattiga men idoga och arbetsamma befolk-
ning.» En gång skall en ledamot av ett hushållningssällskap ha fram-
kommit med ett förslag, som Palmer skänkte sitt höga gillande, näm-
ligen att sällskapet skulle »utsätta ett pris för den, som vid nästa lant-
bruksmöte uppvisar icke den fetaste oxen eller det fetaste svinet, utan
den fetaste torparemn.
