292 EN STORHETSTID FÖR VÅR ANDLIGA KULTUR.

för och huru. En fråga, som särskilt starkt intresserar ho-
nom, är den om själens förbindelse med kroppen. För att
finna lösningen kastar han sig plötsligt med lågande iver
in på anatomisk och psykologisk forskning, och resultaten
därav nedlägger han i nya omfångsrika skrifter, som vittna
om hans väldiga snillekraft, hans nästan enastående för-
måga att liksom ana sig till vetenskapliga sanningar, vilka
senare tiders forskare kunnat finna först med hjälpmedel,
som ej stodo Svedenborg till buds. Så har vår tids forskning
givit den store vetenskaplige siaren rätt på den ena punkten
efter den andra. Hans undersökningar om hjärnan och dess
verksamhet berättiga honom, enligt en fackmans utsago,
till en av de främsta platserna bland alla tiders forskare på
området. På 1870-talet lyckades det två svenska läkare,
A. Key och G. Retzius, att efter långvariga forskningar med
de finaste instrument och metoder, som stodo dem till buds,
uppnå ett ungefär likadant resultat, som Svedenborg 150 år
förut kommit tiil i sina forskningar om hjärnan. Men då hade
Svedenborgs påståenden råkat i glömska. Så har man på
senare tid i Svedenborgs skrifter gjort det ena häpnadsväc-
kande fyndet efter det andra av sådant, som man trodde
vara upptäckt först i våra dagar. Naturligtvis är den ädla
metallen blandad med slagg, som ej vidare kan utnyttjas,
men måhända också med tankar och aningar, som ej ens
vår tid ännu är mogen att tillgodogöra sig.

& x
+

Svedenborg hade blivit lärdare än någon samtida och
hade författat fler böcker än någon i det mångskrivande
18:e århundradet. Han hade skrivit med så järnhård energi,
att det förefaller, som om författaren under månader och
år icke skulle haft tid att lyfta pennan från papperet. Han
hade också rest mer än de flesta. Nu närmade han sig 60-
talet, den ålder då de flesta söka vila. Men för Svedenborg
återstodo ännu nära 30 år av oförtrutet arbete.

Den tidens anatomiska vetenskap var ännu genomvävd
av mystik och astrologi. Bland den medicinska forskningens
främsta representanter funnos ännu de, som trodde på de-
monernas medverkan vid sjukdomar och tillskrevo stjär-
