DEN SVENSKA KVINNORÖRELSEN. 53

han — »synes den heliga Cecilias konst väl anstå att av
hennes kön övas».

Vad Svenséns motion beträffar, ansåg utskottet, att kvin-
nor med fördel kunde användas vid mindre telegrafstationer
och till organistbefattningar, med vilka klockaretjänst ej var
förenad, däremot icke till befattningar vid posten. Henning
Adolf Taube betvivlade kvinnans lämplighet för den del av
telegraftjänstemannens verksamhet, som bestod i att vara
ute på linjen och sträcka trådar m. mst

Den gången blev det inget resultat av. Men Svensén kom
igen med sin motion på nästa riksdag, år 1862, och nu fick
han riksens ständers flertal med sig.

På 1859 års riksdag hade samme man framhållit det orätt-
visa i att kvinnan var inskränkt till det husliga livet, »det så
beprisade livet av beroenden, försakelser och omsorger».
Ännu stod hon »utanför den blomstergård, där vetenskap och
konst plocka sina blommor, varmed deras idkare, sirade, stiga
uppför parnassens branter».

Den tid skulle dock komma, då vägen uppför parnassens
branter öppnades även för det täcka könet. Numera tänker
ingen på att det en gång varit något särskilt märkvärdigt,
att universitet och högskolor blevo tillgängliga även för
kvinnorna och satte dem i stånd att verka såsom läkare,
jurister och som lärarinnor även på högre stadier.

Steg för steg ha kvinnorna sålunda tillkämpat sig nya rät-
tigheter i samhället. Efteråti ha dessa rättigheter snart
nog tett sig som en självklar sak; och ändå har icke en enda

1 På samma sträng spelades i bondeståndet av Josef Oskar Alm-
qvist från Norrbottens län. Han tog det hela från den skämtsamma
sidan och utmålade till sina ståndsbröders behjärtande den kritiska
situation, då en svag och värnlös kvinna »måste uppresa med telegraf-
vaktarens tillhjälp en stege mot en hög, sviktande telegrafstolpe samt
börja den vådliga färden till dess topp». Även av andra hänsyn ville
Almqvist förskona kvinnan från de odrägliga bördor, en tjänstgöring
vid telegrafverket måste lägga på hennes späda skuldror. »Man vet
jur, sade han, »att med telegrafen avsändas de största hemligheter,
vilka envar vid strängt ansvar är förbjuden att uppenbara. Man kän-
ner även sedan gammalt, vilken tung börda en hemlighet är för en
kvinna, så snart hon icke får yppa densamma, och att hon sällan kan
emotstå naturens krav i denna del. Varföre skulle vi då utsätta henne
för så stora obehagligheter?» |
