1I, Sammanhängande kapitel.

Från slaget vid Storkyro 1714.

Sid. 15.

Förlusterna i döda voro på finska sidan omkring 2,500
man, på den ryska 1,500. Av infanteriets officerare hade två
tredjedelar stupat eller tillfångatagits, ett beundransvärt
vittnesbörd om »andan inom denna utarmade officerskår, som
i åratal tjänstgjort utan lön och med sina familjer levat i
armod på vanhävdade boställem, säger Eirik Hornborg i
sitt verk »Finlands hävder».!

När Löfving besökte ryska högkvarteret
i Åbo.

Sid. 172 st, 2,

Om denna bravad berättar Löfving i sin levnadsteckning,
att han började den med att gå omkring i Åbo och tigga.
Mycket mörklagd som han var, blev han antagligen nu,
liksom flera andra gånger, av ryssarne tagen för tatar. God
hjälp hade han också av sin språkbegåvning. Löfving rörde
sig nämligen obehindrat med både ryska och tyska. Till
på köpet hade han stor förmåga att ställa sig mäkta enfaldig,
när så behövdes.

1 Om chefen för Björneborgs regemente, överste von Essen, be-
rättas, att han kämpade med värjan i hand ännu när han, utmattad
av mer än trettio blessyrer, sjönk ned på knä. Jämte honom stu-
pade 13 av regementets 18 officerare, och tre blevo krigsfångar.
