160 SAMMANHÄNGANDE KAPITEL.

Varnhems klosterkyrka, den äldre svenska medeltidens största be-
varade monumentalbyggnad, är med sin förnäma, imponerande stil
en beundransvärd representant för den romanska arkitekturen. Den
äldsta klosterkyrkan, vilken Varnhemsmunkarne uppförde omkring
1150, brann ned i grunden ett åttiotal år därefter. Den nuvarande
kyrkan påbörjades omedelbart därefter och uppfördes av kalksten
från Billingen, men all skulptur är utförd i en varmt guldgul sand-
sten från Kinnekulle. Att resultatet blev så imponerande, är troligt-
vis Birger jarls förtjänst. Han hade utsett templet till gravkyrka
för sin familj. Här vilar han under en häll vid sidan av sin andra
gemål och sin näst äldste son, Erik.
På 1650—70-talen restaurerades kyrkan genom den entusiastiske
fornvännen Magnus Gabriel De la Gardies försorg. Den fick då sina
tornspiror, sitt system av strävpelare och en ny, dyrbar inredning,
som till största delen ännu finns kvar. Då inreddes också det De la
Gardieska gravkoret, vilket jämte Birger jarls och Jesper Svedbergs
äro kyrkans märkligaste.

löste man förtrollning och befriade dem som blivit bergtagna.
Även mot åskslag ansågs klockklangen verksam, och genom
ringning i kyrkklockorna sökte man överrösta tordönet.
På en klocka i Kastlösa på södra Öland fanns en inskrip-
tion, som i översättning från latin löd sålunda: »Till guds-
tjänst låter jag min heliga maning ljuda för folket, blix-
tarna skingrar jag, och de saligas sista färd begråter jag.»
