628 KARL XII:S ANFALLSKRIG MOT AUGUST.

i ögonen över en andakt, som de aldrig förmodat, och ett
sammanhang i bönen, som tycktes övergå alla barnsliga tan-
kar», heter det i en annan samtida skildring.

Att prästerskap och myndigheter satte sig emot denna
religiösa rörelse berodde på den fara för separatism, som den
ansågs innebära. Genom prästernas förmaningar och över-
hetens hot blev ock till sist den lika rörande som egen-
domliga sedvänjan utrotad.

Kriget i Östersjöprovinserna efter Nöte-
borgs fall.

OKTOBER 1702 hade ryssarne bemäktigat sig Nöteborg

vid Nevas utflöde ur Ladoga. Påföljande vår nåddes

Sveriges folk av det olycksbudet, att fienden framträngt
till Östersjöns strand. Trots tappert motstånd hade rys-
sarne den 2 maj 1703 intagit fästet Nyenskans vid flo-
dens mynning.

Några dagar därefter blevo två svenska bevakningsfartyg,
brigantinen Astrild och jakten Geddan, tillhörande en liten
eskader, som uppehöll sig i dessa trakter, vid midnattstid
strax utanför Nevans mynning anfallna av ett hundratal
ryska fartyg. I en timmes tid värjde sig de våra, men så för-
kunnade två starka knallar, att allt hopp var ute. Hellre
än att lämna sina fartyg åt fienden, hade de båda befälha-
varne, löjtnanterna Wennersten och Wilhelms, sprängt
dem i luften med man och allt. Blott en liten del av besätt-
ningarna undkom med livet, de flesta svårt sårade.

Följande dag sände eskaderchefen en underofficer vid
namn Wessling som parlamentär till tsarens läger vid Nyen-
skans för att efterhöra de försvunna kamraternas öde. Han
blev synnerligen förekommande mottagen, fick träffa sina
sårade landsmän och sitta till bords med tsarens förnämsta
generaler. Slutligen träffade han tsar Peter själv. Ryssarnes
självhärskare, som omgjordat sig med den stupade löjtnant
Wilhelms” enkla värja, yttrade till hans landsman: »Jag
skall bära den till en åminnelse, efter han var en så tapper
soldat.s» Därpå frågade tsaren, »varför svenskarne fäktade
