238 EFTER HEMKOMSTEN.

Några timmar före sin avresa lät han dem stiga ombord på
två jakter. För männen från södern blev det en fasansfull
färd över Östersjön i bitande kall motvind, utsatta som de
därtill voro för elden från fiendens batterier, vilken dödade och
sårade åtskilliga av folket ombord. I nära tre dygn kastades
fartygen fram och tillbaka i Östersjön, innan de uppnådde
Ystad. Det var den 29 december. Därifrån fördes de till
Karlshamn och fingo stanna där i över tre år under vän-
tan på betalning. Men under tiden erhöllo de av svenska rege-
ringen ett underhåll, som i åtskilliga fall gick upp till flere
gånger skuldbeloppet. Även sådana, som kommo med be-
visligen falska skuldsedlar, åtnjöto denna förmån — ty de
voro ju så fattigal

Dessa turkars och judars vistelse på svensk mark vållade
amiralitetskonsistorium i Karlskrona åtskilliga bekymmer,
som togo sig uttryck i en vördsam förfrågan hos Kungl.
Maj:t, huruvida främlingarna skulle »stillåtas att öva deras
gudstjänst samt sådana ceremonier, som de vid omskä-
relsen förmena sig obehindrat kunna bruka». Härpå sva-
rades, att »berörde judar och turkar fuller intet bör be-
tagas inom lyckta dörrar att öva deras gudstjänst, jämväl
judarne att omskära sina barn inom lyckta dörrar, emedan
de icke som undersåtare utan som främmande sig här i
landet uppehålla. Därföre bör dem ock efterlåtas på någon
tjänlig plats utom staden att begrava deras döda, enär
någon av dem skulle igenom döden avgå. Dock om präster-
skapet kunde med goda skäl övertala någon av dem att
antaga den kristna läran eller att låta barnen döpas och i
den rätta läran uppfostras, så vore det både Gud och ko-
nungen behageligt.s

Flere av dem hunno dö under den långa väntetiden. En
turk blev nedstucken av sina landsmän och en jude piskad
till döds av en polsk ryttmästare. En och annan av orienta-
lerna hade nått en så hög ålder, att det är ofattbart, hur han
hade kunnat ge sig ut på en så lång och äventyrlig resa. En
turk var t. ex. över åttio år, och bland judarne fanns åtmin-
stome en, som närmade sig sjuttio.

På våren 1719 flyttades samtliga dessa fordringsägare till
Stockholm. Så småningom fick den ene ockraren efter den
andre ut sin rätt och mer till och gav sig hem till sitt land
