RYSKA KRIGET 1789. 413

hade under dagarna närmast före och efter drabbningen ej
mindre än 2,500 man eller !/5 av besättningarna sjuknat, och
så länge man var i fiendens åsyn, måste dessa arma stackare
ligga »nerpackade uti hålskeppet utan någon tillsyn» — orden
äro Nordenskjölds. Även de flesta föltskärerna voro sjuka.

När man kom fram till Karlskrona, voro alla sjukhus där
redan överfyllda. »Vi nödgadeso, skriver Nordenskjöld,
»lägga de arma uslingarna på en ö i tält, och till tält tog jag
flottans segel. Annars hade de alla ömkligen omkommit.
Flottan skall nu gå ut men har 7,000 sjuka och sina segel till
sjuktält.» På Tjurkö inlogerades tidtals 5,000 sjuklingar i
90 tält, som saknade golv, ja t. o. m. all slags dränering. Ibland
regnade det in, och allt emellanåt söndersletos tälten av storm.
I de sjukhus, som man hade att tillgå, lade man in patienter
av olika slag om varandra, så att sårade och skadade fingo
ligga i samma sängar, där andra nyss dött av smittsamma
sjukdomar. De döda uppstaplades i högar utanför lasaretten.
Redan efter en vecka funnos ej längre några bräder till lik-
kistor. Nordenskjöld måste då påbjuda, »att alla döda skola
begravas i sina hängmattor.

Skjöldebrand berättar, att kungagunstlingen Munck kom
till Karlskrona för att undersöka, vad flottans overksamhet
berodde på. Han kom med förutfattad mening, såsom fram-
går av följande vackra yttrande, som han fällde vid sin an-
komst: »Detta är förräderi; de göra sig sjuka av illvilja.»
»Ja», svarade en högre officer, »de driva illviljan så långt, att
de låta begrava sig.. Munck kom tillbaka från Karlskrona
alldeles omvänd och fann det vara ett underverk, att nå-
gon enda kunnat tillfriskna i denna pesthärd.

Svenska flottan var dömd till overksamhet för en längre
tid framåt. Vad hjälpte det, att skaror av friskt manskap
ryckte in för att ersätta de sjuka och döda! Farsoten fann
ständigt nya offer bland dem.

Nordenskiöld gjorde dock allt, vad som stod i mänsklig
makt för att få fartygen utrustade och bemannade igen.
s»Jag persvaderar, ber, hotar, memoraliserar, håller knappt
ihop efter sex månaders arbete natt och dag utan kroppens
eller sinnets vila», skriver han. Det allra värsta hindret för
flottans stridsduglighet var, att av de gamla sjövana båtsmän-
nen så många hade dött och en mängd voro så svaga, att de
