88 KARL XIII:S OCH KARL XIV JOHANS TID.

nekas, att hela uppträdet därigenom fått ett utseende av
storhet och värdighet, som skulle avväpnat även dess strän-
gaste beivrare. Folket skulle då visat sig som en hämnande
mordängel, vars oblidkeliga stränghet efterskänker intet av
det straff, som den Högsta Rättvisan bestämt.»

Dock kan denne för pöbelns känslor så lyhörde publicist
icke återhålla den smakfulla reflexionen, att fast Fersen
haft få vänner i livet, borde dock »hans ande kunna trösta
sig; ty hans reliker förvaras i stället av hans fiender».

Armfelt, som i motsats till åtskilliga andra gustavianer
tyckte bra om Karl August, framför allt därför att han fun-
nit honom vara »en hederlig karb, och betecknat hans död
som »en olycka över all beskrivning», utbrast vid underrät-
telsen om Fersenska mordet: »Vilken gränslös skändlighet,
vilken barbarisk grymhet! Våra kannibaler i Stockholm gå
fullt upp mot de parisiska. Men, i Herrans namn, vad gjor-
de trupperna? Hur kan sådant ske mitt på ljusa dagen un-
der en procession, där eskort och militär existera? Om po-
lisen vore aldrig så dålig, så är det ju var karl av ära och
hjärta givet att själv göra polis och hämma ett våld av så-
dan natur.» Han kände det efter detta som en skam att vara
svensk.

LJ

Mitt i natten, i ösande regn, for grevinnan Piper, förklädd
till tjänarinna, i en öppen båt utåt skärgården och tog sin
tillflykt till Rydboholm, som ägdes av greve Brahe, son till
den, som hennes far år 1756 varit med om att döma till dö-
den. Här vågade man emellertid ej låta henne stanna längre
än till följande dag, då hon fortsatte till Penningby. Slut-
ligen stannade hon på Vaxholms fästning i avvaktan på att
frågan om Karl Augusts död skulle bli fullt utredd.

Därifrån avsände hon jämte den överlevande brodern, över-
ste Fabian von Fersen, till konungen en anhållan om grundlig
undersökning angående mordet på den äldre brodern. Men
undersökningarna bedrevos lamt och drogo ut på tiden. En
som med harm såg en oskyldig kvinna lida, var den ridder-
lige Georg Karl von Döbeln. Impulsiv, som han var, erbjöd
han genom Fabian Fersen grevinnan att bli hennes följe-
slagare, ifall hon ville söka lugn och ro i utlandet. Hon sva-
