610 GUSTAV IV ADOLE.

dubbelt så mycket subsidier, som England betalade till
Österrike och Ryssland. Det var Toll och andra personer
med något inflytande på Sveriges politik, som eggade ko-
nungen att skruva upp sina fordringar, ty de närde den stilla
förhoppningen, att underhandlingarna därigenom kunde gå
om intet och Sverige slippa att bli indraget i den farliga
leken. -

Men koalitionen behövde Sverige, eftersom Preussen sa-
de nej, och på hösten 1805 avslötos de fördrag, varigenom
Gustav Adolf fick de begärda subsidierna mot att han för-
band sig att deltaga i kampen mot Napoleon med 10,000
man.

Alltså överfördes nu en del svenska trupper till Pommern.
Den unge husarlöjtnanten Kjell Kristoffer Barnekow, som
tillsammans med två skvadroner av hans regemente på ett
linjeskepp fördes över från Landskrona, berättar, att det
tog ej mindre än fjorton dagar, innan de hunno fram till
Riägen — så ogynnsamma voro vindförhållandena. Kavalle-
risterna voro efter den långa sjörullningen så yra i mössan,
att de förlorade balansen, när de i mörkret kommo upp i sa-
deln. Barnekow själv tyckte, att hans häst galopperade
baklänges, sporrade den och märkte ej, hur det var fatt,
förrän han såg, att kamraterna voro långt efter.

De förbundnas krigsplan gick ut på att huvudkampen
mot Napoleon skulle utkämpas av österrikiska och ryska
trupper i södra Tyskland. Men samtidigt ville koalitionen
binda en större del av Frankrikes stridskrafter i norra Tysk-
land genom att låta ryska, engelska och svenska trupper i
förening under befäl av Sveriges konung rycka in i Hanno-
ver, befria detta land från franska trupper och därpå infalla
i Holland, som Frankrikes revolutionära regering förvandlat
till ett franskt lydland.

Redan hade ryska trupper ryckt in i Hannover, och engels-
män och svenskar voro på väg dit, då Gustav Adolf kom i
ett nytt gräl med Fredrik Vilhelm. Av misstro till sin granne
hejdade svenske konungen sin framryckning och kvarhöll
sina trupper i Pommern. Ja han avsade sig t. o. m. överbe-
fälet över den ryska och engelska armén. Det tog flere veckor,
innan bundsförvanterna lyckades lugna honom. När han
äntligen satte sin armé i marsch mot Hannover, var det gynn-
