UR ERIK DAHLBERGS DAGBOK. 573

hela rikedom, därmed jag min vandring igenom denne onda
och arga världen begynte. Sannerligen en ringa gåva av
en sådan rik faderbroder, som sedan vid sin avgång! efter-
lämnade åt sina barn uti bara penningar hundrade tusende
riksdaler jämte hundrade tjugu bonnegårdarlh

Dahlbergs nye husbonde var en sträng herre, som allt
emellanåt lät ynglingen »för ungdomsbrotts och förseelsers
skull» smaka vad denne kallar sobränd aska». Det sved,
men det sved gott. Ynglingen kände, att han dock hade fått
sen god herre», som ville hans bästa, och som — berättar
Dahlberg — »berömde mig i min frånvaro och oppå min
bako;. Han lade märke till sin unge tjänares ovanliga lust
och fallenhet för ritning. Därför, menade han, borde Dahl-
berg lära sig ingenjörskonsten och sedan övergå till krigs-
väsendet, där han skulle kunna göra sitt fädernesland stor
nytta.

Dahlberg följde sin husbondes råd och trädde i tjänst hos
den överste, som hade högsta uppsikten över det svenska be-
fästningsväsendet i norra Tyskland. Tack vare sin ovanliga
skicklighet i att rita och beräkna blev han redan efter ett
par månader utnämnd till officer vid fortifikationen. Dag-
boken vwvittnar om att han nu kände sig stå vid en vänd-
punkt i sitt liv. Han skriver: »Trädde alltså första gången
i Kongl. Majestäts krigstjänst, och blev av en skrivare en
soldat, vartill den allerhögste Gud give lycka och välsig-

nelsels
x x

Under resor i Tyskland fick den unge svensken rikt till-
fälle att se sig om och lära känna världen. Och ju mer nytt
han fick se, ju starkare grep honom lusten att skåda nya,
avlägsnare länder. Därför begagnade han tillfället att såsom
reskamrat och handledare för två unga svenska adelsmän
få se Italien med dess konstskatter. Här i Södern öpp-
nade sig en ny värld för den konstälskande, vetgirige
svensken.

! Bortgång.
