GUSTAF FRÖDING. 571

»Stänk och flikar» är uttryck för diktarens vemod och
grubbel över livets och tillvarons mening, ett grubbel som
ibland stegras till förtvivlan. Men där finnas ock sådana
dråpliga humoresker som »Lelle Karl-Johan», som får mycket
beröm av sin mor för att han är så försigkommen och visar
det för den främmande genom att svara »sturigt och lett:
”Ja gir jäkel i morl'»

Humor och patos äro i denna bok blandade med en djärv-
het, så hänsynslös, att dess make aldrig förr skådats i svensk
dikt, om icke möjligen i Bellmans. Skalden har här beslutat
sig för att blotta den ohöljda sanningen om allt vad han
genomgått och lidit av tvivel, passioner och kval.

Sin plats i svenska folkets och enkannerligen alla värm-
länningars hjärta har Fröding befäst genom sina »Rägg-
ler å paschaser på vårat mål tå en bonne,. De
ha den förtjänsten att vara ej blott roliga utan också äkta
och trovärdiga. Priset tar väl »paschasa» om den: gamle
sågaren Anders, som »va tocken, att inge bet på'n. ”Å jasså”
äll ”Å må dä” va allt va han sa, hur ill dä än va för'n.

Når di för i vala! kom te'n å sa, att koléra hadd komm te
sockna, sa'n bar: ”Jasså, må dä, ha ho dä?

”Ja men ho ä allt i granngårn när släkta di', sa di.

”Å jasså', sa Annersch han.»

En gång fick han en nedrasande brädstapel över sig, och
fördes in till lasarettet mer död än levande. Men när dok-
torn talte om för honom, hur illa det stod till, gjorde han
inga andra reflexioner än Å jassår.

»”Ena örat ä åsletet', sa doktarn.

”Å jasså, ä dä dä, ja dä va allt konstitt', sa Annersch han.

”Å en kan se in i svalje pån gömmen nacken.”

”Ja dä va allt besönnli. Hocken? skull ha trott tocke”, sa
Annersch han.»

Hur illa det än var, så lyckades doktorn ändå lappa ihop
Anders.

»Men når han blir dö en gang å kommer te hemmel å änglan
sier te'n: ”Nu ä du allt sali, Annersch, så ä dä int fritt att

1 Förr i världen. — ? Vem.
