548 <REALISMENS OCH NATURALISMENS GENOMBROTT.

inom vår trädgårds bägn där pråla tulpaner, narcisser;
nygrävd rabatt av den sammetsvartaste mulliga mylla
höljs av den doftande snö från blommande aplar i karten.
Trädgårdsmästarn sin bänk då luftar, rensar och vattnar. —-

Se på de snörräta led av den mjällvita svällande sallat;

och rädisornas rad! de lyfta sig redan ur jorden,

liksom de ämna gå bort på rosenröda små föttren .. .

Där står spenaten i flock och den oumbärliga dillen —
Tyst du, min matfriska mun! — Vi återkomma, sa” svalanlb»

Hur vitt skild härifrån är ej stämningen i dikten »Lands-
flykt>», men vilken mästerlig förmåga att med några få stro-
fer ge denna stämning så, att man känner sig vara med!

»Frossjuk söndagseftermiddag dåsar,
ostlig vind oktobermolnen vältar;
ifrån strömmen skrika tama måsar,
duggregn gatans damm till ävja ältar.

Jakobs klockor ringa aftonsången,
och vid heligt oljud damer skynda
ta ett nådeförskott för säsongen
för att sedan mera städat synda.

Gent mot kyrkan under oprahuset
hemlös ungkarl på kaféet bolmar,
ängslig, feberhet från gårdagsruset,
vänder tidningsblad i stora vålmar.»

I »Sömngångarnätter» finner man tröttkörda sidor men
också ypperliga partier, sådana som dessa dräpande strofer
om naturvetenskapens triumferande över att ha fört allt
levande tillbaka på en urcell, såsom alltings ursprung:

”I begynnelsen var cellen', så lyder ordet!
Men före cellen? En annan celll

Man ser på ämnet; men den som gjorde't,
om han var mästare eller gesäll,

han finns ej till för vedersakarn,

som tror på skon, men förnekar skomakarn.»

År 1890 skriver han i samma diktsamling om hur
hemlängtan griper honom, hur han styr kosan mot Nor-
den:
