RUNORNA. 59

betet till grekerna, som bodde närmast, och från dem till
romarne. De germanska folken ha lärt sig konsten genom
beröring antagligen med bägge de sistnämnda folken.

År 1774 hittades i närheten av Vadstena två runda häng-
smycken av guld. De hade redan hamnat hos en guldsmed
och skulle nedsmältas, då de räddades av en vän till våra
fornminnen och överlämnades till Statens historiska museum
i Stockholm. Vilken oersättlig förlust det skulle varit för
vetenskapen, om dessa smycken gått förlorade, kunde ingen
den tiden inse, ja det skulle dröja nära ett århundrade, innan
man kom till klarhet därom. Det ena av dem innehåller
nämligen, jämte ett hittills oförklarat ord, den germanska
runraden i en av dess renaste former. Runorna stå på den-
samma vända från höger till vänster; de ha således i stampen
varit graverade från vänster till höger. Vadstena-smycket
förskriver sig antagligen från tiden omkring år 500.

Om runorna å Vadstena-smycket vändas så, att de kunna
läsas från vänster till höger, och den sista, av brist på ut-
rymme utelämnade runan tillägges, så får man den ger-
manska runraden.

Runorna voro hos alla de germanska folken följande 24:

VPNRER<XP:NIYIGTBYS:TBMHMNSSRN
futharkgw hnijepRs tbe m lIngo d

Vi se genast, att runorna R N I5 T B nästan fullständigt
likna våra »latinska» bokstäver, vilka äro desamma som de
gamla romarnes. Runornas olikheter med det latinska alfa-
betet kunna delvis förklaras av att de ursprungligen inristades
i trä. Det var då svårt att göra båglinjer, och vågräta streck
skulle ofta blivit otydliga. Bokstaven U har man vänt om,
sannolikt därför att det därigenom blev lättare att rista,
likaså E för att få det tydligare. Då måste M skiljas därifrån
och gjordes mera sammansatt, liksom O fick förlängda streck
för att ej förväxlas med ng. För att N skulle skiljas från H,
sammanslogos dess två lodräta streck till ett, och det sneda
strecket sattes mitt på detta.

Tydningen av runorna har sin särskilda historia. Den
möjliggjordes genom en av de äldsta kända runinskrifterna.
Den fanns på ett guldhorn, som man hittade i en dansk torv-
