LANDSFADERLIGA FÖRMANINGAR. 201

Så styrde kung Gösta på patriarkaliskt vis det stora god-
set Sveriges rike, och rikets handlingar likna ofta journalen
för ett stort hushåll. Genom detta arbete i fredens hägn
växte välmågan raskt i landet. Han förstod också konsten
att hushålla för egen räkning. Han processade med släktin-
gar om arvegods — och vann. Han tog för sig sin modiga
andel i de kyrko- och klostergods, som enligt Västerås”
riksdagsbeslut skulle återlämnas till ridderskapet. Han
ägde en ovanlig förmåga att sig till fromma låta uträkna
släktskap för att därpå grunda rättsanspråk. Han bytte
eller trugade till sig välbelägna »sköne» gårdar, och mången
sökte vinna hans ynnest genom att »vara honom till nöjes
medo2, d. v. s. åt honom överlämna, ett eller annat hemman.
Så blev gamle kung Gösta på sistone ägare av omkring
5,000 hemman i olika landsändar. Och i hans silverkam-
mare på Stockholms slott, i de fyra stora valvrum, som ef-
ter en kamrerare benämndes Herr Eskils gemak, ho-
pades kyrkornas silver och Sala gruvas skatter. Den sven-
ske konungen gällde för att vara en av Europas rikaste fur-
star och fick många lånesökande från andra länder, där-
ibland ingen mindre än Tysklands kejsare, men han tycks
ha sagt nej åt dem alla. Åt undersåtar, som voro dugliga
och företagsamma, kunde han däremot erbjuda lån. Gustav
satte värde på penningen, »ty» sade han, »den kostar under-
såtarne svett och arbete» Sparsamheten gick dock ofta
över till närighet. Men när riket var i fara, satte han till alla
sina egna besparingar.

Landsfaderliga förmaningar till sparsam-
het och måttlighet.

TT skapa nya källor till välstånd för sitt land, det
var något, som gamle kung Gösta förstod. Men vad

han också förstod var konsten att spara. Lyx och
onyttigt prål kunde han ej tåla, och han förtröttades aldrig
i sina förmaningar till landets barn att »avläggar sådant.
År 1546 utfärdade han följande skrivelse till alla rikets in-

byggare:
