410 JOHAN III

sinnerligen bedjande, det Gudomliga Majestätet ville anamma
denne eländige furstens själ till sig i sitt himmelska para-
dis. Med detsamma avsomnade denne salige herrn så ljuv-
liga och stilla, att ingen, som där hos stod, kunde för-
märka, när själen blev upplöst ifrån kroppen.»

Det var aftonen den 20 juni 1595, som hertig Magnus
bortgick, nära 53 år gammal.

&« x
x

Liksom Erik XIV och andra av sina syskon, var Magnus
en i hög grad sinnligt anlagd natur; och det är ej osanno-
likt, att hans njutningslystnad bidrog till utbrottet av
sinnessjukdomen. Flere gånger var det fråga om att han
skulle gifta sig, men därav vart intet. I stället knöt han
tidigt en erotisk förbindelse med en förnäm tysk fröken,
Valborg Eriksdotter, som själv brukade skriva sig »Wal-
borg, min nådige furste hertig Magni frillas. Med henne
hade han dottern Lucretia, som blev gift med en tysk
adelsman och stammoder för svenska ätten Wernstedt.

Valborg Eriksdotter efterträddes som älskarinna av en
annan tysk dam, med vilken hertigen också hade en dot-
ter, som förmäldes med hertig Karls hovmarskalk och blev
stammoder för adliga ätten Uxkull.

I likhet med fadern och bröderna var Magnus mycket
musikalisk, och i tonernas värld fann han vederkvickelse så-
väl i hälsans dagar som i svårmodets och sinnesförvirringens
mörka stunder. Dessutom roade han sig med jaktpartier
på Omberg och andra på villebråd rika trakter samt med
fiske i Motala ström och Roxen. Kägel- och bollspel hörde
också till hans mera omtyckta förströelser.

Hertig Magnus var av en utpräglat folklig läggning.
Gärna ställde han till gästabud för folk ur borgerliga kret-
sar och mottog med nöje inbjudningar till deras hem, där

den frikostige och ståtlige konungasonen — han var den
resligaste av Gustav Vasas söner — var en kärkommen
gäst.

Litteratur: L. G. T. Tidander, Hertig Magnus af Östergötland
(1542—1595).
