324 FREDSPOLITIK.

skärd. Men en utrikespolitisk grundsats fasthöll han till
Sveriges lycka av hela sin själ, och det blev den enda instruk-
tion han gav sin utrikesminister: att bevara freden. Den
uppgiften överensstämde också bäst med den lugne och
försiktige Bengt Oxenstiernas kynne.

Den makt, från vilken Europas fred denna tid hotades,
var Frankrike, där Ludvig XIV:s omättliga ärelystnad ut-
gjorde en ständig fara för grannländerna. Att ställa sig på
hans sida skulle vara detsamma som att kasta sig in i nya
krigiska förvecklingar; men då Sverige ej ansågs kunna stå
ensamt »i åskdiger tid», var frågan, var man skulle finna de
bundsförvanter, som erbjödo den största tryggheten.

I Holland såg Oxenstierna den makt, som det var rådligast
för Sverige att ansluta sig till. Holland var fredsvänligt
liksom Sverige självt, och en allians med den rika handels-
republiken lockade även därför, att dess starka flotta, som
i det nyss avslutade kriget hjälpt den danska att tillfoga
svenskarne så stora förluster, i stället skulle kunna bliva en
god hjälp vid försvaret av Sveriges Östersjöländer.

Så var Bengt Oxenstierna på väg att ge en ny riktning
åt hela vår yttre politik genom att inleda förbindelser med
en makt, som förut varit Sveriges och Frankrikes fiende.
År 1681 voro underhandlingarna avslutade, och mellan
Sverige och Holland ingicks ett försvarsförbund, som blivit
kallat garantitraktaten i Haag. De båda makterna
lovade varandra att gemensamt — om så behövdes, med
väpnad makt — uppträda mot envar, som försökte kränka
de bestående frederna. Till denna allians anslöt sig sedan
tyske kejsaren. Ett förbund med honom stod numera e]
i strid med en fredsälskande politik, ty nu var det ej längre
han, som var farlig för världsfreden.

Därmed upplöstes den förbindelse, som Gustav Adolf,
Axel Oxenstierna och Richelieu inlett mellan Frankrike
och Sverige. Icke på grund av några sympatier utan sna-
rare under inre motvilja hade de svenska statsmännen en
gång knutit detta förbund, och med stor försiktighet hade
de vakat över att Sverige icke skulle bli ett redskap för Frank-
rikes egoistiska syften, något som tyvärr senare blev fallet
under Karl XI:s förmyndarstyrelse, då man menade sig
fortsätta Gustav Adolfs och Axel Oxenstiernas politik
