KARL VON LINNÉ. 353

värdigheter uti insekterna, vari han börjar med
ett högstämt lovprisande av hur vist den allsmäktige Ska-
paren inrättat allt på vår jord. Och när han talar om män-
niskans förnuft, som ger henne makt att härska över den
övriga skapelsen, får tonen en flykt, som erinrar om psal-
tarens lovsånger: »Vi havom ej fått den styrka som elefan-
ten, men vettet lärt tämja den starkaste. Vi havom ej fått

Vinjett i första delen av Vetenskapsakademiens handlingar.

så snällt lopp som haren, men snillet lärt fånga den snäl-
Jaste. Vi havom ej fått framfötter att grava genom jorden
som mullvaden, men eftertanken lärt genomgrava hårda
hälleberget. Vi havom ej fått fenor och spov som fiskarne,
dock har vår hjärna lärt oss simma till bägge Indierna. Vi
havom ej fått vingar som fåglarne, dock har uträkningen
lärt oss taga ner fåglen utur skyen. Vi havom ej fått ögon,
skarpa som en lo, men omtanken lärt genom tuben se fläc-
kar i planeterne och genom mikroskopet se ådror i lusen.»

Samma mäktiga bibliska klang ljuder ock i en överblick
av naturens, tre riken, som Linné följande år författade för
Vetenskapsakademiens handlingar. Det är som att höra
en hymn, när han om stenriket utbrister:
