STORA OFREDENS SISTA ÅR. 413

Två gånger hade han varit gift och stod år 1721 just i
begrepp att ingå äktenskap med sin tredje trolovade, då
brev anlände, att hans andra fru, som ständigt vistats i
Preussen, och om vars död han förut fått underrättelse,
var på väg till Sverige. Det tillämnade bröllopet fick
alltså inställas och blev ej heller senare av. Men hans
trolovade hade redan hunnit skänka honom hans ende livs-
arvinge.

2

Efter det misslyckade försöket mot Stockholm lämnade
ryska flottan för denna gång våra kuster — det var den 20
augusti. Anledningen skola vi snart finna. Dessförinnan hade
fienden dock satt eld på Östanå stora herrgård och Norr-
tälje stad, där trähusen efter sommarens starka torka brunno
som fnöske.

Ofantliga värden hade förstörts under de fasansfulla dagar,
som härjningarna pågått. Ej mindre än sju städer, tio stora
bruk och en mängd gods och gårdar hade lagts i aska, och
20,000 människor voro husvilla. En tiondel av de materiella
värden, som sålunda gått förlorade, skulle varit tillräcklig
för att i tid sätta flottan i försvarstillstånd och underhålla
en tillräcklig lantarmé under någon månad. Med en dylik
jämförelse är domen utan vidare fälld över dåtida svensk
statskonst.

& x
&

Medan förödelsen rasade bland de svenska skären, låg
Sveriges flotta stilla utan att ingripa i striden. Den eskader,
som befann sig vid Vaxholm — och som för övrigt befann sig
i ett förträffligt skick —, hade ej behövt lossa ett skott, ty
dess blotta därvaro var jämte fästningsverken tillräcklig
att avskräcka ryssarne från angrepp. Vad stora flottan be-
träffar, blev den först på sensommaren, efter en ständig
kamp med nöd och brist, färdig att löpa ut från Karlskrona.
Och sedan blevo dess rörelser beroende av den engelska flotta,
som låg i Öresund. Huruvida denna skulle komma den sven-
ska sjömakten till hjälp mot den ryska, berodde av svenska
regeringens underhandlingar med England—Hannover.
