KLUBBEKRIGET. 455

Nej, fredligt de dra, hans järnmän, förbi,
dödstysta i packade leder.

Krist vare stor tack, att de lämna oss fri,
vår egendom, hälsa och heder.

De rasta på backen vid prostefars hus.

Men kyrkan den glimmar av facklor och ljus.
Vad sker oss nu, fattiga bönder?

De tåga I kyrkan i tätt slutna led,

en likkista med sig de bringa.

Gud signe! I midnattens djupaste fred
begynna kyrkklockorna ringa.

Och likpsalmen klingar i nattvinden ut,
och hundarna stämma strax in med tjut.
Gud tröste oss, fattiga bönder!

En viskning så dov går allt landet omkring.
En aning i själen sig föder.

I natt har det hänt ett så underligt ting:
Klas Fleming, Klas Fleming är döder.

Ty gånga de svenner så bleka om hy,

ty rida de ryttare tyst genom by.

Nu bedjom vi, fattiga bönderl>

GKlIas Flemings likfärd> av Karl Emil Wichmann, >Gånge-Rolb>.)

Ett halvt år efter Flemings död kom hertig Karl över
till Finland och bemäktigade sig Åbo slott, som försvarats
av den avlidnes behjärtade änka, Ebba Stenbock. Hertigen
lät genast föra sig till slottskapellet, där Klas Fleming ännu
stod bisatt. Ett rykte gick nämligen, att herr Klas levde
och uppebhöll sig i Polen, och att likkistan i stället skulle
vara fylld med hans dyrbarheter. Karl befallde, att locket
skulle avlyftas. Där lågo nu de förfallna lämningarna av
hans forne fiende. Då fattade Karl den döde vid skägget,
ryckte däri och sade: »Om du nu levat, hade ditt huvud
Iicke suttit mycket säkert.» Men fru Ebba svarade genast:
»Om min salige herre levat, så hade Ers Nåde aldrig kom-
mit här in.»

Kort därefter återvände Karl till Stockholm. Men för
att injaga räddhåga hos Sigismunds anhängare lät han över
dörren till Åbo slotts kungssal sätta följande inskrift på
latin:

>Hit jag, Karl, har kommit och sett och betvingat ett uppror.
Härifrån åter jag går, lämnar ej spår av min hämnd.
