STÄNDERVÄLDETS SISTA TID. 605

Men den varade ej länge. Konungen gjorde alltjämt vad
han förmådde för att förhindra bittra partistrider och försökte
genom fredliga underhandlingar förmå det behövliga an-
talet rådsherrar att frivilligt draga sig tillbaka med pension.
Men då han på det viset icke lyckades bereda Mössorna mer
än sex rådsplatser, kunde ingenting längre hejda partiets
stridslust. Nu skulle hela Hattrådet köras bort.

Aldrig hade så lumpna skäl anförts för en hel rådkamma-
res avsättning som de anmärkningar, vederbörande depu-
tation lyckades plocka ihop vid sin granskning av rådspro-
tokollen. Somliga av dessa anmärkningar voro fullkomligt
löjliga, såsom att rådet tillåtit införsel för hovstallets räk-
ning av ett parti söljor, hovtänger och hästskosöm till 137
riksdalers värde, vilka varit importförbjudna, »enär lika
goda, om icke bättre, här i riket kunde förfärdigas».

På grundval av vad rådet låtit komma sig till last dekre-
terade deputationen med bistert allvar, att de kvarstående
tio riksråden borde förklaras förlustiga sina ämbeten. För-
gäves kallade konungen till sig kompositionsmännen och
besvor dem att stanna inom de gränser, varom man kom-
mit överens, och icke missbruka Mössornas tillfälliga över-
tag. De svarade alla med en mun, att de ej längre mäk-
tade styra de ofrälse stånden.

Ingenting förmådde nu hejda dessa. Det hade också
dunstat ut en del om franske ministerns själaköp inom de
ofrälse stånden. Detta blev ett ypperligt agitationsämne
för Mössorna, vilka begagnade det för att misstänkliggöra
var och en, som ej instämde i det allmänna fördömelseropet
över rådkammaren. Bondeståndets sekreterare blev nu så
hjärtskrämd, att han upphävde sitt kontrakt med ambassa-
dören och lät återsända den summa, som deponerats för
hans räkning.

Den 11 april avgjordes rådets öde genom de ofrälse stån-
dens enhälliga beslut, att sju av de tio riksråden skulle för-
klaras förlustiga ständernas förtroende — de tre, som fingo
stanna kvar, voro sådana, som Mössorna redan wvunnit eller
beräknade att vinna för sig. På riddarhuset behandlades
ärendet först den 25 april. Utgången kunde ju icke ändras,
men debatten hör i alla fall till de märkligaste i frihetstidens
historia. Med lysande vältalighet och imponerande kraft
