NYA SAMFÄRDSMEDEL. 513

Och nog var han inte så alldeles utan profetians gåva,
den originelle hedersmannen. Han säger: »Upplysare,
gäckare och tvivlare hava lyckats att utestänga en stor
del av folkens massa, särdeles städernas arbetare, från
hoppet om tillflykt och sällhet i ett tillkommande liv; ma-
skinerna utestänga dem från möjligheten att med trevnad
leva i det närvarande. Men arbetarne taga ock förstörelsens
hämnd på dessa sina fiender och tyranner, vid vilkas kring-
drivande de blivit slavbundna; de taga samma hämnd mot
alla samhällen, som varit nog oförnuftiga att uppställa me-
kanismen såsom sitt och livets högsta mål.»!

En del mera framstegsvänliga män bland Rosens mot-
ståndare menade, att man mycket väl kunde nöja sig med
hästjärnvägar, byggda med svag lutning men dock så pass
stark, att vagnarna kunde av sin egen tyngd rulla utför slutt-
ningarna. På en sådan bana med omväxlande stigning och
sluttning borde man kunna komma upp till en medelhastig-
het av halvannan mil i timmen.

Trots alla motigheter arbetade Rosen på sin livsuppgift
utan att förtröttas. Hans närmaste planer gingo ut på att
med en järnväg Köping—Örebro—Hult sammanbinda Mä-

1 Det är annan låt i de verser, schaktmästare Gustafsson författade
anno 1858 i glädjen över att rälsläggningen mellan Sörby och Fal-
köping-Ranten var fullbordad:

»Vad kan skönare nu vara

än gå upp till Nästgårdskvarn”
och se lockmotivet fara

som en blixt uppå sin banl

På de hårda, glatta skenor,
dem som konsten bildat har.
ser man Kolossalen ila,

ståtlig som en simmand” svan.

O, du mänsko-and, du snille,
låga av Gehöva själv,
skapare, jag städse ville
segla på din klara älv.
Du, som kan i döda tingen
sätta rörelse och liv
och av hårda klippan göra
0o, så skönt: ett lockmotivl»
+ Där järnvägen korsar landsvägen till Falköpings stad.
