470 ETT MÖRKT BLAD I UPPLYSNINGSTIDENS HÄVDER.

gjord på 3 torsdagsaftnar av nio vådeligen avbrutne uddar,
och ett fyrväpplingsgräs samt några hår av en av de miss-
tänkte personers blygd, så skall du få se alla de av dig miss-
tänkte trollkäringar, på vad ställe du helst vill, allenast du
först ritar en ring om dig och sedan inom densamma sätter
dig på en av dig därstädes nedhuggen yxa.» Erik fick också
av sin läromästare anvisning på smeden Lång Erik Ersson
på Heden såsom den där skulle kunna göra den kniv,
han behövde.

Skomakardrängen går nu till Lång Erik Ersson och lämnar
några »vådeligen avbrutna syluddar, och några veckor
därefter har han den efterlängtade kniven i sin hand. Nu
gällde det att komma över de andra ingredienserna; men det
var givetvis betydligt svårare, och man har all anledning
att betvivla att skomakardrängen nånsin fått tag i dem.

Emellertid har vår Erik gått och grubblat över saken natt
och dag, och hans funderingar och fantasier ha underblåsts
av den mästare, hos vilken han arbetade, sockenskomakaren
Per Olofson i Kilen, som »hade haft för sed i någre år tillbaka
att för sine lärogossar tala om trollpackor, uppräkna dem han
därföre misstänkte samt yppa sig om sätt och medel att
upptäcka och framskaffa dem».

En morgon kunde unge Erik glädja mäster med följande
goda och uppbyggliga historia. Onsdagen före Kristi himmels-
färdsveckan hade Erik lyckats förskaffa sig det efterlängtade
fyrväpplingsgräset och med detta samt den trolldomskraftiga
kniven i fickan gått hemifrån. På heden utanför Kilens by
hade han »mött pigan Giölis Sara Ersdotter, som han även
misstänkt för att öva trulldom och därföre henne tillsport,
om hon ämnade att följa torsdagskäringarne, varpå hon intet
svarat utan ifrån honom bortgått, och, som han tyckt, hemåt.
Men liten stund därefter har hon åter kommit efter honom
och drängen ovetandes nappat honom i axelen.» En brott-
ning hade nu följt, varvid egendomligt nog kvinnan visat
sig som den starkare och »ryckt drängen på sitt knä, då han i
detsamma upptagit med handen och av henne på dess blygd
utryckt några hårstrån, vilka han genast hos sig stoppat och
i en papperslapp gömbt.. Flickan hade då strax släppt yng-
lingen, som därvid förmärkt, att hon »blivit något modfällter».
Sedan skildes deras vägar, och de gingo var och en till sitt.
