KARL AUGUST. FERSENSKA MORDET. 75

satte av i full karriär, prinsen började vackla i sadeln, tappade
stigbyglarna och störtade slutligen baklänges till marken.
De tillskyndande funno honom sanslös. Snarast möjligt
tillkallade man prinsens livmedicus, italienaren Rossi. Han
gjorde allvarliga försök att återväcka den slocknande livs-
gnistan, men allt var fåfängt. Obduktionen, som verkställ-
des av Rossi i närvaro av tre framstående professorer från
Lund, visade, att ett slaganfall hade träffat prinsen under
ritten och ändat hans liv.

Dödsfallet kom ej oförberett, ty prinsens kroppskonsti-
tution med kort, tjock hals och kongestioner åt huvudet
gjorde honom predisponerad för ett slaganfall. Han hade
också upprepade gånger haft svimningar men var för ivrig
för att sköta sig efter sin läkares råd och ordinationer. Men
genast började rykten sprida sig om förgiftning, och snart
hade det hätska förtalet utpekat familjen Fersen som anstif-
tare av det uppdiktade brottet. Sorgligt nog bära 1809 års
revolutionsmän en dryg del av skulden för att dessa osanna
rykten togo sådan fart. De voro nämligen rädda för att
gustavianerna nu skulle genomdriva, att Gustav Adolfs
son bleve vald till tronföljare, omintetgöra 1809 års revolu-
tion och hämnas på anstiftarne av denna. Därför under-
blåste de folkets förbittring mot de förnämsta gustavianerna.
Det bedrevs muntliga uppviglingar, det agiterades genom
anslag på husknutarna och upphetsande tidningsartiklar.
Huvudstadstidningen »Nya posten» upptogs den 14 juni 1810
helt av en fabel på vers med namnet »Rävarna». - Vilka som
därmed åsyftades var ej svårt att genomskåda. Det var
bröderna Axel och Fabian von Fersen samt deras syster
Sofie Piper. Den giftiga nidskriften börjar sålunda:

»I djurens vida monarki

man sig en gång befann i gräsligt bryderi,
och orsaken därtill var icke just så ringa,

ity historien ställer fram, .

att sista ättlingen utav dess kungastam

var något slö i vett och något svår att bringa
i vissa saker till reson,

varföre ock i: hast han blev renonce på tron
och spiran togs utur hans händer —

dock skedde detta allt med största foglighet,
som dem till mycken ära länder.»
