THOMAS THOMSON. 227

dem. Men vad som mest förvånar mig är, att dessa utlännin-
gar visa sig så tålmodiga mot dem.»

Att resa i Sverige skulle — säger Thomson — vara ett nöje,
om man bara sluppe att vänta så länge på nya hästar vid
skjutsombytena. Över huvud taget tyckas svenskarne ha
svårt att förstå, att man kan ha bråttom. Det kan hända,
att det finns utvilade hästar hemma på gården, men att
man inte kan få dem, med mindre att man betalar med högre
taxa. Det kan också hända, att man får bara en häst men
måste betala för två.

I Trollhättan åt vår resenär »en dräglig middag» på plat-
sens enda värdshus och hade roligt åt resandeboken, där
en landsman till honom hade skrivit på engelska: »I Troll-
hättan finner Ni ypperligt vin, kött, bröd och över huvud
taget allting — förutsatt att Ni för det med Er.» — Av re-
seskildringar, som äro ett par årtionden yngre, finner man,
att förhållandena på denna mycket besökta turistort då
hade förändrats till sin fördel.

En rikedom på vackra landskapsbilder fann Thomson i
Bergslagen och Dalarne, likaså i Södermanland med dess
många glittrande sjöar, omramade av grönskande björkdungar.
Kolmården gjorde också ett starkt intryck på resenären. Och
sträckan utmed Vättern från Ödeshög till Gränna fann han
obeskrivligt naturskön. Men ingen utsikt kan enligt hans
åsikt vara mera romantisk än den över Stockholm från OPb-
servatoriekullen. Skönheten i denna tavla beror dels på
omväxlingen av vatten och land, dels på »den slående kon-
trastverkan mellan stadens ståtlighet och de skogklädda om-
givningarnas oberörda natur».

Något som mycket tilltalade främlingen var de nätta små
soldattorpen med sina välskötta åkrar, vittnande om bru-
karnes idoghet.

En iakttagelse, som Thomson också gjorde, var, att i Sveri-
ge röka alla människor pipa, och att därför nästan varje
stuga har en tobaksplantering.

+ +
