ERIKS FRIERIER. 267

det uti så måtto förstår och uttyder, likasom hon hade
det skämtat och snackat. Men Oss synes det vara ett
grovt skämt, där det störste allvar med följer.»

Kung Gösta förklarade därför bestämt, att några ytter-
ligare kostnader för det engelska frieriet ville han icke
vara med om. »Då skulle ju alle man intet annat hålla
oss före utan för det galnaste folk, som uti hele världen
vore.» Den gamle  slutar med en maning till sonen att i
stället »komma Oss, säåsom din gamle och utarbetade fader
uti sin ålderdom, med regementet till hjälp, tröst och bi-
stånd, besynnerligen uti de svåre och viktige ärender, som
här nu myckit på färde äro, av vilke Vi ock dagligen
bliva bekymrade endels över Vår förmögenhet, så att Vårt
kära fädernesrike måtte icke komma i fördärv, skada eller
undergång». Den gamle slutar med en maning till Erik
att, som han säger, »sbetänka ditt och din fattiga släkts
och alla trogna Sveriges inbyggares bästa, som, Gud bättre't,
hänger och svävar så gott som på en silkestråd, bevak-
tandes din kallelse, som alle trogne Sveriges inbyggare
hava dig ombetrott».

Men Erik var nu oförsynt nog att antyda, att hans fa-
der ej förstod det latinska brevet. Detta förtröt högeligen
kung Gösta. »Du vänder saken in uppå en annan meningp,
skriver han till sonen, »likasom drottningens brev icke
skulle vara Oss rätt uttytt. Så hade Vi dock, käre son,
fast hellre sett och önskat, att du Oss med sådane me-
ningar hade förskonat och Oss, som din gamle fader, icke
föraktat. Ändock Vi väl bekänne, att Vi icke så höglärde
äre i det Jlatineske mål, som du kan vara, så have Vi
dock, Gud dess lov, det förstånd och i Vår tjänst både
svenske och tyske, som det mål väl förstå, att det ligger
icke allenast in uppå en person, om någon det annorlunda
uttyda ville, än som det i bokstaven lyder och drottningen
nog förståndeligen sin allvarlige mening tillkänna giver.»

Men Erik trotsade och tänkte att i strid med faderns
vilja segla över till England. Då måste konungen förbjuda
skeppsbefälhavarne i Älvsborg att ställa fartyg till sonens
förfogande. Samtidigt utfärdade han befallning till sin
svåger Sten Eriksson Leijonhufvud, som var ståthållare i
Jönköping, att fara till Älvsborg och tillse, att Erik icke
