504 GRÅKOLTAR OCH KONVENTIKLAR. VEMODETS SÅNGARE.

att han genom utspridande av villfarelser »förförde menlöst
folk och förargade Guds församling». Svea hovrätt dömde
honom år 1741 till landsförvisning. Domen gick omedelbart
i verkställighet. Rosén blev häktad och med tvångskjuts
forslad till Malmö för att sedan föras ur landet.

Roséns avskedsbrev till sina vänner andas ingen bitterhet,
blott tacksamhet för vad han fått uträtta i Sverige och en
översvallande glädje över att han av den Högste aktats
värdig att lida för sin tro. I Altona, som av ålder var en
fristad för alla religiösa flyktingar, fann den förföljde ro.
Med sina hemmavarande trosförvanter stod han genom brev
alltjämt i livlig förbindelse. Därmed fortsatte han även
under sina resor till pietistiska församlingar på andra platser
i Tyskland och i England, där han fick i uppdrag att fara
över till Nordamerika för att där fortsätta sin verksamhet.
Den blev dock ej långvarig. Roséns kroppshydda hade aldrig
varit stark, och nu bräcktes hans krafter av den ansträngande
verksamheten på ett vidsträckt arbetsfält. Vid jultiden 1750
förlorade Sverige i främmande land en av sina ädlaste reli-
giösa personligheter.

Ett annat exempel på hur i kraft av konventikelplakatet
livet kunde göras surt för en man, som verkade efter sin
övertygelse, erbjuder Peter Murbecks vemodiga livsöde.

Peter Murbeck,

Murbeck var en vältalare av det eldiga, kraftfulla slag,
som förmår väcka även det mest försoffade samvete och »av
tjuvar, drinkare och hädare skaffa arvingar till Guds rike»,
såsom Peter Wieselgren säger.

»sHan hade», yttrades det vid hans jordfästning, »den oskatt-
bara förmånen att leda sin födsel ifrån föräldrar, vilkas en-
daste lust var i Herranom.» Sin prästerliga verksamhet
började han år 1731 som »hjälppräst» i Bjärshög och Oxie nära
Malmö. På sistnämnda plats fanns en krögare vid namn
Anders Björn, som utövade ett högst demoraliserande in-
flytande på församlingen. Knappt hade sockenborna om sön-
dagarna kommit ut ur kyrkan, förrän de skyndade till Björns
krog, där de »fyllade sig, svuro och slogos och hade varjehanda
liderligt väsende för händer,. Men Murbeck träffade det onda
i dess rot, då han lyckades förvandla krögaren själv till en
