I LEJONHJÄRTATS TECKEN. 497

Jag mente intet så. Jag mente vinteren i skönhet med snö
och allehanda täckhet, där är, men intet vinterens köld.

Likvisst följer alltid kölden med; och skadar han mera,
än allt det andra förlusta kan.

De! hava deras pälsar, som står emot vinteren.

Helt väl svarat. Men haver ock Herren något uträttat eller
gjort till saken vid denna jakt?

Nej men. Men det haver bara Konungens nåd gjort. Vill
I fråga, varföre jag intet sköt, så voro mina byssor ofärdiga.

Men är det då så lustigt att se uppå, huru djur skjutas så
obarmhärteligen ihjäl?

Ja, visst är det. Förty de äro villdjur, som göra skada.

Djuret gör intet annat än som söker sin föda och bör icke
därföre straffas så hårt.

Det giva de honom väl efter till, att? äta, men intet till att gå
i bondestuvan och äta gäss, utan leva så knappt som han kan.

På sådant besked bliver vargen allestädes utsliten och
måste svälta ihjäl; och är han likvisst intet av Gud därtill
skapader.

Vargen kan väl söka sin föda på djuren i villa skogen, så
gör han ingen orätt, och då lära folket intet hata vargen, som de
göra nu.

Finnes ock väl något till? borta i villande skogen, som en
hungrande varg kan vara hulpen med?

Det är klart: han får ju hjortar, hinder, råbockar, råhjortar,
älgar. Men det är bareste det, att det kostar så mycket på och
det faller sig intet så lätt som i Konungens djurgård.

Nog sir jag nu, att där finnes i förråd. Men jag kan intet
si, med vad större rätt vargen tager en hjort i skogen än som
i Konungens djurgård. Ty en hjort är ju en hjort och kan
komma människan till godo lika, var han går.

Var och en kan taga honom i villande skogen. Men om en
hjort är redan tagen fast," så få de andra intet taga'n, även som
när en haver en fågel, så få de andra intet taga fågelen
bort.

Helt rätt och mycket väl sagt. Men så tyckes mig likvisst,
att emedan vargen ingen åtskillnad göra kan emellan en vill

1 Människorna. — 2 Det tillåta de honom väl att. — ? Något
att tillgå. — + Infångad för djurgårdens räkning.
