SAGAN OM VOLUND.

»Jag vaknar alltid,
välbehag saknar;

jag sover föga,

sedan sönerna dogo.

I mitt huvud det kyler.
köld ge dina råd;

jag vill nu gärna

med Volund tala.>

»Yppa mig, Volund,
alfernas furste,

vad blev av blomstrande
barnen minalb»

129

Nu lät Volund konungen få veta hela den hemska sanningen

med följande ord:

»Gå bort till den smedja,
du byggt åt mig,

där finner du bälgarna
med blod bestänkta.
Dina gossars huvud

högg jag av

och lade benen

under bälgens vattengrop

Men huvudskålarna,

som under håret voro,
svepte jag i silver

och sände till Nidud,
och av ögonen gjorde jag
ädelstenar,

sände dem till Niduds
sluga drottning.

Men av tänderna

på de två gossarne
smidde jag bröstsmycken
och sände till Bodvild.
Nu Bodvild bär

ett barn under hjärtat,
enda dottern

till eder båda.»

Nidud sade:

»Ej något du sagt mig,
som jag sörjt över mera
eller ville, att det värre
dig, Volund, må bekomma.
