Gustav vågar bijuda det mäktiga Lybeck
spetsen.

talning för sin krigshjälp (se sid. 47). Pengar hade han
inga. Han måste hålla sina mäktiga fordringsägare vid
gott lynne genom handelsförmåner, så dryga, att de torde
sakna motstycke. Lybeck och andra Östersjöstäder, till-
hörande det mäktiga förbund av handelsstäder, som kal-
lades Hanseförbundet, fingo privilegium på att tullfritt
införa varor i Sverige. Därigenom fråndrogos ju betydande
inkomster svenska kronan. Gustav måste vidare lova, att
svenskarne icke skulle handla med några andra utlän-
ningar än dessa städers invånare. Därigenom hade hansea-
terna fått makt att godtyckligt bestämma priserna både på
vad svenskarne hade att sälja och på alla varor, som dessa
måste köpa. Därav allmogens myckna klagan över den
dyra tiden. Vad fanns då kvar för Sveriges egna köpmän?
Jo, något småhandell
Ej att undra på, att de goda lybeckarne betraktade ko-
nung Gustav som »en ängeb. Men Sverige höll på att alldeles
utsugas, all företagsamhet domnade bort. De alltid påpass-
liga tyskarne gjorde sig hemmastadda här i landet, och
med sitt fina väderkorn nosade de upp mycket mer än de
borde känna till. »De tyske», klagade en gång Hans Brask,
»veta allt det här talas och göres, förrän vi veta't själve.»
Så kunde det icke få fortfara.
När Gustav med stora ansträngningar lyckats betala sin
skuld, såg han sig om efter hjälp att krossa lybeckarnes över-
välde och göra slut på »deras grova och oförskämbde högmod».

( ; USTAV hade stått maktlös, när lybeckarne krävde be-
