STOCKHOLMS BLODBAD. 545

av fruktan, att Gadh i grund och botten var samme svenske
patriot som förr, och att hans gamla sinnelag skulle bryta
fram vid underrättelsen om Kristians våldsgärningar i Stock-
holm. Bäst därför att göra även honom oskadlig.

Så drog det ena blodsdådet det andra med sig. Galgar
och avrättningar kännetecknade Kristians eriksgata, då han
återvände till Danmark för att en tid ägna sig åt dess styrelse.

+ é k

Gripande är den dock ej alldeles pålitliga berättelsen om
hur de små Ribbingarne i Jönköping, två bröder om åtta och
fem år, trots sin späda ålder halshöggos för att ej bli farliga
i framtiden. Enligt sägnen skall den lille femåringen, som
såg sin brors kläder fläckas av det rinnande blodet men icke
förstod, vad det betydde, ha sagt till bödeln: »Käre man,
bloda inte ned min skjorta som min broders, ty då får jag
ris av mamma.s Dessa ord av det menlösa barnet sägas ha
så gripit den förhärdade skarprättaren, att han kastade svär-
det ifrån sig och utropade: »Nej, förr skall min egen skjorta
blodas, än jag skulle bloda dinb Men då säges Kristian,
som själv skulle ha åsett det hjärtskärande uppträdet, ha
kallat fram en mera hårdhjärtad tjänare, som först slog
av det oskyldiga barnets huvud och sedan den medlidsamme
bödelns.

Klosterbröderna i Nydala straffades på ett fruktansvärt
sätt, för att de under de föregående striderna förenat sig med
allmogen mot Krristian. Abboten och fem munkar blevo
nämligen gripna och dränkta i en förbiflytande å.

När Kristian lämnade Sverige, anförtrodde han dess sty-
relse åt några svenska, danska och tyska herrar, bland dem
Gustav Trolle och Didrik Slagheck. Till befälhavare på slotten
satte han danskar och tyskar.

y 3 R

Sveriges folk var slaget med skräck, bedövat. Nu, tänkte
Kristian, kunde ej mer något uppror ske — ty vem skulle
väl bli anförare?
