72 SVERIGE BLIR ANFALLET, MEDAN KONUNGEN ÄR BORTA.

Medaljer, slagna till åminnelse av Magnus Stenbocks seger vid
Hälsingborg.

rad i Skåne vid 1800-talets början, att »kringvandrande bir-
filare! då spelade ett stycke, som skulle föreställa de danskes
och svenskes strid vid Hälsingborg, och vars mening spel-
mannen förtydligade medelst interfolierade förklaringar och
allehanda utrop, jämmerskri och åtbörder.

Stycket började med Karl XII:s marsch, under vilken
birfilaren med mun och med knäppningar uppå fiolen här-
made trummor och trumpeter. Härarna ryckte mot var-
andra, och snart tillkännagåvo ett taktlöst och snabbare
lopp med fingrarna och ett ivrigare arbetande med stråken,
att drabbningens tumult tagit sin början. Länge varade ej
detta stridens ävlande på alla fyra strängarna, förrän strå-
ken hoppade in bakom stallen, där den gnisslande föreställde
danskarnas nederlag, under det birfilaren lade huvudet till-
baka och uppgav skärande jämmerrop. Men snart hoppade
stråken in igen på sin vanliga stråkväg och tolkade sven-
skarnas triumf, då birfilaren rätade på sig och sjöng några
övermodiga ord, vilka jag ej kan åter framkalla i minnet.

Efter en stunds triumferande sökte danskarna igen resa
sina huvuden, men nya strider jagade fingrarna upp till de
finaste tonerna på kvinten och slutligen stråken över stallen,
under det spelmannen med en skärande stämma bad om
nåd och ropade ”pardon! pardon! — varpå stråken åter kom
in på svenskarnas sida. Och under det den modigt fram-
gick där, ropade spelmännen: ”Nej, anten du ä gröve eller

! Spelmän.
