PBERGVERKENS ÖVERSVINNELIGA VÄLSIGNELSE.? 265

järnbruk till. Den ledande kraften var holländaren Abraham
Momma, som tillsammans med sina bröder Jakob och Willem
skulle inlägga betydande förtjänster om olika grenar av den
svenska industrin och affärsverksamheten. Han gjorde själv
en resa till ort och ställe och fann, att mycket var att uträtta
här,'men att också mycken lojhet och oföretagsamhet först
måste utrotas bland bönderna i trakten. »De ligga», inberättar
han till Axel Oxenstierna, som var mycket intresserad för
saken, »hela långa vintern i sina pörten och sova. Och de
finnas, som säga, att bruken snarare böra hindras än befordras.»
Till dem, som gingo med så upplysta funderingar, hörde även
Torneå borgare, vilka på allt sätt sökte förhindra, att bruks-
rörelse uppstode i närheten av deras stad. Ty då skulle ju
trakten bli överbefolkad! Och hur skulle så många människor
kunna få liysmedel däruppe? Ja de goda Torneåborna upp-
tändes i en hast av en rörande omtänksamhet även för de
stackars lapparne. Men dessa satte alls inget värde på bor-
garnes medlidsamhet utan protesterade mot deras försök
till självtaget målsmanskap och betygade, att de hade stor
fördel av bruket, ty de tjänade mycket pengar på körslor
för dess behov. Ja de stackade Gud, som deras landsgränser
med bergverk välsignat hade».

Bland bönderna i trakten började också de nya tillfällena
att tjäna pengar avsätta ett begynnande välstånd i stället
för det forna armodet. Bruksägarne själva rosade däremot
icke marknaden, ty järngruvorna höllo icke vad de lovat.

Under sina färder för att »bese hela landets lägenhet» fick
Momma emellertid höra, att en lapp upptäckt kopparmalm
vid Svappavara. Det blev ett nytt fält för hans företag-
samhet. Även Axel Oxenstierna synes ha bidragit med be-
tydande belopp för igångsättande av gruvarbete där. När
äntligen alla kostsamma arbeten med byggnader, väganlägg-
ningar samt upprensning av floder och sjöar voro slutförda,
blev det en rätt vacker mängd koppar, som kunde utföras
härifrån. Den uppgick nämligen för tiden 1657—274 till nära
860 ton.

Men bakslaget skulle komma. De häftiga konjunkturväx-
lingar, som krigen framkallade på världsmarknaden, blevo
särskilt farliga för affärsmän, som hade så många järn i
elden som bröderna Momma. Både de norrländska gruv-
