482 KAMPEN FÖR FOLKHÄLSAN.

stående i samhället hade dåliga tänder! Lovisa Ulrikas
skönhet led, som bekant, något avbräck genom hennes
»sskämbde tänders. Linné plågades ju långa tider av svår
tandvärk. Gustav III hade också dåliga tänder. Om honom
berättar t. ex. Johan Gabriel Oxenstierna i februari 1783
för sin vän Gyldenstolpe, att kungen ligger till sängs. »Det är
hans vanliga fluss och värk i de tänder, han har kvar
ännu. Han har låtit draga ut fyra å rad, och ändå fort-

sätter värken.»
&

En gren av försvarskampen mot våra fiender sjukdomarna,
vars ofantliga betydelse man kanske icke så mycket tänker
på, är den ständiga strid, som veterinärerna ha att föra mot
våra husdjurs och indirekt även våra egna plågoris, särskilt
kreaturstuberkulos, mjältbrand och andra förödande smitto-
samma djursjukdomar. Man inser bättre, vad den kampen
betyder för vårt välbefinnande och vår kultur, vid en jäm-
förelse med förhållandena efter världskriget i Ryssland, där
veterinärväsendet — liksom andra grenar av hygien och
sjukvård — slagits i spillror. Redogörelserna för resultatet av
sakkunniga undersökningar utvisa, att ej blott pest, tyfus
och kolera utan även smittosamma kreaturssjukdomar rasa
över hela landet och hålla på att nästan tillintetgöra de
svältfödda resterna av Rysslands husdjur. Den en gång så
stora fårstammen är nu nästan utdöd. De som skulle haft
hand om hälso- och sjukvård bland husdjuren ha i tusental
blivit avrättade under revolutionen, och de som fått behålla
livet, få vara glada, om de ej svälta eller frysa ihjäl eller en
vacker dag råka ut för de bolsjevikiska myndigheternas
blodsdomar. Läkemedel och serum av olika slag förmår man
numera blott i ringa mängd framställa, och det lilla, man
förmår producera, kan på grund av transportsvårigheter
ofta nog ej sändas dit, där det bäst behövs.

+

Ett mänsklighetens plågoris, som man först i våra dagar
lyckats med framgång bekämpa, är könssjukdomarna,
dessa lömska förstörare av massor av förut sunda och livs-
kraftiga individer.
