64 FRIHETSHJÄLTEN BLIR REFORMATOR.

skap, med mindre att Gud giver där nådena till. Men huru
sällan Gud giver sådan nåd, ser man dagliga för ögonen; och
görs mig ej behov mycket disputera emot munkar och nunnor
i denne sak: jag förvisar dem till deras eget hjärta och samvete;
de varda dem väl säjandes, om de leva i renlevnad eller ej.

De äro ej alla jomfrur, som äro jomfrur utvärtes i köttet,
ändå att de äro ganska få, som den utvärtes jomfrudomen
hålla kunna, de där honom ej besmitta med stumma synder
och annor orenlighet, som endels plägar allmänneliga tillgå
med klosterfolk, ehuru mycket de berömma sig av deras
rena jomfrudom för människorna. Men Gud, som icke låter
gäcka sig, känner deras kyskhet väl.

Efter det nu så är, att ingen kan hålla kyskhet utan den
Gud giver där besynnerliga nåd till, så är klosterlöfte orsaken
till en ständig farlighet och tillfälle till hor, boleri, lönska-
läge, stumma synder, naturlig brännande och annor orenlig-
het, där man faller i Guds gräseliga förtörnelse med. Och
bliva många otaliga människor bedragna däröver, där de
mena, att den skall vara mera aktad och bättre för Gudi, som
lever i jomfrudom, än den som lever i äktenskap. Men nu
giver oss skriften det rikeliga före mångenstädes, att Gud
haver intet anseende till personerna, utan han beskådar
hjärtat. Emedan det nu så är, att Gud icke ser eller dömer
efter utvärtes ting, så ser han icke heller efter jomfrudom,
förty det är ock utvärtes ting på människones lekamen.

Nu vet jag ock väl, att många personer äro i kloster, som
framledna äro i sin ålder, besynnerliga i jungfrukloster, de
där intet hopp hava själva till äktenskap, vilka där äro de
fattiga unga pigor till hinder, som känna sin svaghet och
naturliga inbrunst och vore för den skull gärna därute; men
de gamla förhålla dem. Sådana ogudaktiga personer, som
deras nästas bästa förhindra vilja, förvisar jag till deras
samvete: de spörje därefter, huru ärliga de hava levat deras
ålder ut i kloster; de betänke grant, om de ock någon tid
hava haft lust och begär till manfolk. För människor kunna
de väl säja där nej till, men för Gudi och deras eget samvete
kunna de det ej neka; ja vi kunne ock väl bevisa dem sådana
över. Man ser ju det för ögonen, att de gärna snacka med
manfolk, skriva dem gärna till, läsa gärna deras skrivelser,
vilja, att de skola hava dem i åminnelse. De äro deras hjärte-
