SVENSKARNES MOTIV FÖR INGRIPANDE I TYSKA KRIGET. 369

tacka dem.», Detta var något nytt. Genom Sveriges riks-
dag gick förvisso vid konungens tal en fläkt av den storhetstid,
som nu nalkades ett folk, vilket nyss kämpat en förtvivlad
kamp för sin existens. Denna storhet skapades genom en
sällsynt förtroendefull samverkan mellan konung och folk.

När 1617 års riksdagsordning gav konungen makt att vid
meningsskiljaktighet mellan stånden välja det eller de stånds
beslut, som »bäst är», så var väl meningen snarast den, att
konungen skulle uppträda som mäklare mellan stånden
och bedöma, vilket eller vilka stånd som borde för riksnyttans
skull ge efter, så att ett enhälligt riksdagsbeslut skulle kunna
åstadkommas. För en konung med Gustav Adolfs enastående
förmåga att »ta» folk och övertyga dem om det han ville blev
denna rättighet att »medla», ju mer hans auktoritet stadgade
sig, bra nog detsamma som ett faktiskt a v görande.

Svenskarne gripa in i tyska kriget.

Svenskarnes motiv för ingripande
Sid. 86 och 110 (82 och 101)

voro både religiösa, politiska och ekonomiska. Hur skulle det
gå med den protestantiska tron i Sverige, om denna tro ut-
rotades i dess grannskap? Och om kejsaren bleve herre vid
Östersjön, hur skulle det då gå med det Östersjövälde, som
med svenskt blod som insats byggts upp för att ge det dåtida
Sverige en fast ekonomisk grundval? Man kunde då vänta
sig ett brått slut både på vår Östersjöhandel och på de tull-
intäkter vid Östersjöns många hamnar, som Sveriges mate-
riella välfärd till stor del var byggd på.

Två av våra yppersta nutida historieforskare, Nils Ahn-
lund och Johan Nordström, ha dessutom ur våra hävder
hämtat övertygande bevis på att i Sveriges konungs och folks
stora beslut också ingick ett starkt inslag av den »götiska»
patriotism, som konungen fick insupa redan i barnaåren.
Sveriges störste konung kände sig som arvtagare till »de
gamle göter», vilka en gång störtat över ända det romarvälde,
