ILLUSIONSPOLITIK. 231

modigare krigare har den danska armén icke haft.» Hade
De Meza stannat vid Dannevirke, skulle en fullständig kata-
strof ha blivit följden. De danska soldaterna måste med
föråldrade framladdningsbössor möta en fiende, beväpnad
med moderna gevär. En stor del av rekryterna hade ej ens
fått lära sig att skjuta. Deras kanoner sköto ej ens hälften
så långt som de Kruppska pjäserna, vilka här för första gån-
gen läto höra sitt skräckinjagande dunder. Inför en sådan
motståndare stodo danskarne maktlösa. Innan de hunnit lossa
ett enda effektivt skott, hade fiendens projektiler plöjt blodiga
fåror i deras led. Till råga på eländet fanns det, när kriget
bröt ut, vid Dannevirke kvarter bara för 2,000 man av de
nära 40,000, som voro sammandragna där. Soldaterna hade
ingen plats att sova på. Av utmattning ramlade de omkull
i snön, där de stodo. Utrustningen i övrigt var naturligtvis
därefter. De som buro ansvaret för landets försvar, hade
sänt dess ungdom nästan värnlös rakt i dödens käftar.

»Från Dannevirke till Dybböl det går
en kungsväg, trampad av blodiga spår —
i snön så mörka de glöda.»

Så börjar en. av Snoilskys så djupt kända sorgesånger över
brödrafolkets lidanden.

Trots allt värjde sig dock danskarne i månader bakom
förskansningarna vid Dybböl. De gjorde det ej så mycket
i tanke att kunna hålla ut med egna krafter som i förhoppning
att till sist få hjälp. Men den 18 april togo tyskarne Dybböl
efter blodiga strider.

Karl XV var mitt uppe i en underhandling med franske
ministern, då han från sitt sändebud i Berlin fick ett tele-
gram av följande innehåll: »Kejsar Napoleon har telegrafiskt
lyckönskat konungen av Preussen till Dybböls intagande.»

Därmed voro alla illusioner krossade, all tanke på hjälp
åt danskarne från vare sig ena eller andra hållet ute. En-
samma fingo de kämpa till slut sin ojämna strid mot över-
makten, och utgången kunde ju ej bli mer än en. Den 30
oktober måste de underteckna freden i Wien, som berövade
dem ej blott Holstein och Lauenburg utan även Slesvig.

Under intryck av vad som övergick den svagare skrev en
av skandinavismens varmaste anhängare, Zacharias Topelius,
