BENGT LIDNER. 205

När de förolyckades far, kammarherre Trole, fick läsa
gravdikten över sina barn, blev han mycket gripen och ville
gärna belöna författaren. Han vände sig till en professor
för att få veta närmare om skaldeynglingen. Professorn,
som kände till Lidners oförmåga att sköta pengar, rådde
Trolle att hellre ge poeten en ny rock än någon kontant gåva.
En morgon infann sig alltså Trolles kammartjänare hos
Lidner och bad studenten följa med till en köpmansbod.
Där fick skalden på hans herres räkning utvälja tyg till en
kostym, som hans välgörare genast skulle låta sy åt honom.
Lidner var genast på det klara med färgvalet. Alldeles vitt
kläde skulle det vara: »Det är svanens färg, och jag älskar
mest av alla denna fågel.» Några dagar senare sågs Lidner
spatsera genom staden helt elegant i sin nya oskuldsdräkt
med värja vid sidan. Men de som kände honom, menade:
»Det där varar nog inte länge.» Och mycket riktigt: redan
samma eftermiddag anträffades poeten liggande vid ena dom-
kyrkoporten i blotta västen. Rocken var förvandlad i fly-
tande vara, och Bacchi ande svävade över skaldens hjässa.

x

Sannolikt var det Lidners oregelbundna levnadssätt, som
gjorde, att han måste avbryta sin vistelse vid universitetet,
strax innan han skulle försvara sin avhandling. »Ovisst, vart
hans öden skola föra honom», tillägger kurator vemodigt i
Göteborgs nations matrikel efter anteckningen om Lidners
avfärd. Till en början förde de honom till fjärran land. Hans
släktningar förvandlade hux flux den svårhanterlige studenten
till jungman på en ostindiefarare. Men det var inte i Lidners
smak. Vid första tillfälle ämnade han rymma. Tillfället
kom vid Goda Hoppsudden. Den 22 april 1776 antecknades
i skeppsjournalen, att ,jungmannen Bengt Lidner avvikit».
Här har han — för att tala med Franzén — irrat omkring
på Taffelbergets klippor med havet på ena sidan och hotten-
totternas öknar på den andra, tills han fick lägenhet att fara
hem med en annan ostindiefarare.

Hans släktingar gjorde sig ännu förhoppningar, att han
med sina skaldeanlag skulle kunna bryta sig en bana i huvud-
staden. Dit sändes han alltså i väg och blev inskriven i
Kungl. Maj:ts kansli. Det säger sig själv, att en så lovande
