584 OSKAR I.

Snart vart det mig omöjligt
att endast vara öra.

Jag ville se den ängeln,

som fått en sådan stämma.
Och redan ljuvt betagen

av ännu osedd skönhet

jag höjde upp mot läktar'n
min kikare...

O himmell!
Vad är det? Ser jag miste?
En frack! — Det är en herre.

Kalott! — O, det är gräsligt.
Det är, min själ, en gubbe —
Omöjligt! — Jo, så är det.
Se, nu han snörper munnen
och drillar . ..

Liksom jagad
jag rusade ur kyrkan
och bort till osterian.!
I dörren skrek jag andfådd:
”Padrona! Hit med konjak!
Men genast!”
HON.
Santa Madrel?
Vad är det?
JAG.
Jag mår illa...
Det kväljer mig...

HON.
Malarian?!

JAG.

Nej, bara, bara arian,
som sjöngs utav en ängel

i frack, som var...en herre
i svart kalott, som var...en
sopran, som var...en gubbe,

som var...en...

HON. Stött.
Eh, va vial?
Jag tror att karl'n är tokig.'»

! Värdshuset. — ? Heliga Guds Moder! — ? »Drag för fanders i
våld!:
