532 GUSTAV IV ADOLFS FÖRMYNDARE,.

Till hertig Karls och hans gunstlings evärdliga skam vittna
de skrivelser, som franska beskickningen i Stockholm avlät
till sin regering, om hur angelägna båda dessa ledare av
Sveriges politik framförallt voro att genom förbindelsen med
Frankrike bereda sig själva stora ekonomiska fördelar. Det
finns också bevis på att svenske ministern i Paris, Staöl von
Holstein, fått mycket kraftiga instruktioner att verka för
samma sak. Själva instruktionerna finnas visserligen ej kvar,
ty Reuterholm var försiktig nog att återfordra de kompro-
metterande dokumenten från Staöl, men man har tillräckligt
starka vittnesbörd på andra håll om saken.

Det är lätt att tänka sig, vad Katarina skulle tycka, när
hon fick höra talas om den svensk-franska alliansen, isynner-
het när härtill kom som en direkt utmaning, att svenska re-
geringen dagen efter Gustav Adolfs sjuttonårsdag högtid-
ligen firade den blivande konungens förlovning med en
prinsessa av Mecklenburg.

Nu skall man tro, att Reuterholm var något till morsk.
I en skrivelse till Stedingk talade han stora ord om sitt »orygg-
liga beslut att aldrig mer utsätta sig för kejsarinnans övermod»
och att aldrig mer erbjuda hennes sondotter Sveriges tron och
sföreningen med den älskvärdaste bland konungar. I över-
lägsen ton fortsätter han om Katarina: »Hennes gallsjuka
lynne och hennes nycker äro visserligen viktiga saker för de
slavar, som äro underkastade hennes järnspira, men för oss,
för svenskar, som äro lika litet danade för att böja sig under
oket som att lida förolämpningar, ha dessa fågelskrämmor
föga att betyda. Sålunda är det nu för alltid slut.» Nu,
menade »storvisiren» på, var det hans tur att visa sig omöjlig
och stolt mot denna kvinna, som var »i ordets hela bemärkelse
alltför mycket käring>.

Men den s. k. käringen var icke att skämta med. Så länge
hon var upptagen med en ny delning av Polen, höll hon goå
min; men när hon fått fria händer från den sidan, hotade hon
med krig. Vid samma tid började den svensk-franska alli-
ansen lossna i sina fogar. Franska regeringens mening var
nämligen att driva Sverige till brytning med England, men
Reuterholm aktade sig för att gå »kannibalernas och tjuvar-
nes» ärenden. Då förklarade franska regeringen, att under
