BORT MED STÄNDSINDELNINGEN! 543

ej mera resas

ett sköldemärke,
ett ädelt tecken
att, om ej egna,
dock fäders bragder
den döde krönte.
Då skall, o grevar,
ej kommande folk
och vandraren veta,
att graven är adlig!
Då skall, o grevar,
ej kommande folk
och vandraren säga:
”Där vilar han,
välboren i livet,

än efter döden
förnäm i kistan.”
Det är bland de döda
ett heligt märke,
att han ej blandas
med sämsta pöbeln
på yttersta dagen.>

Från anhängarne av ståndsindelningen kunde man få höra
argument sådana som den ryktbare riksdagsbonden Nils
Strindlunds från Ångermanland på 1834 års riksdag, att om
bönderna blandades med de andra stånden i en tvåkammars-
riksdag, så vore det fara värt, att de skulle komma »såsom
får bland ulvar». Och en annan konservativ ledamot av samma
stånd menade, att ropet på en representationsreform egentligen
härrörde från ven svärm på landet, de där icke äro bönder,
icke heller ämbetsmän, utan vad man vanligen kallar halv-
herrar, pepparkrämare m. fl. dylika».

År 1830 utkom det första fullt genomtänkta förslaget till
representationsreform. Det var utarbetat av Karl Henrik
Anckarsvärd och Johan Gabriel Richert. Dess betydelse låg
däri, att nu för första gången sedan 1810 ståndsrepresenta-
tionens upphävande med kraft påyrkades och grundsatsen
om allmänna val uppställdes. Efter norskt mönster skulle
riksdagen bestå av två avdelningar, av vilka den ena avdel-
ningen valde den andra. I verkligheten innebar detta en-
kammarsystem. Men ett så stort steg ville folk i allmänhet
icke vara med om. De invecklade bestämmelserna om census
för valrätt och valbarhet voro också ägnade att dräpa för-
slaget. Fast det emellertid var byggt på census, stämplades
