SKÄNNINGE MÖTE OCH CELIBATET. 163

Skänninge möte och celibatet.

Sid. 270.
Omkring ett århundrade efter Linköpings möte — år
1248 — höll ett annat påvligt sändebud ett kyrkomöte i

Skänninge. Legaten, kardinal Vilhelm av Sabina,
var en vittberest man. Från Apulien i söder till Bergen i
norr, från England i väster till Livland i öster hade han
genomrest Europa. Och ännu längre bort: på Island och
Grönland såväl som i Ryssland finnas spår av hans verk-
samhet.

Genom Skänninge mötes beslut förbjödos prästerna att
taga sig hustru eller sammanbo med kvinna. Ifall sådant
förekom, skulle kvinnorna i fråga vara lysta i bann. De
präster, som redan voro gifta eller levde i konkubinat med
kvinna, måste inom årets slut skilja sig från henne. Undan-
tag gjordes dock för präster, som fyllt femtio år och vid
straff av stora böter lovat biskopen att leva avhållsamt samt
att aldrig sova under samma tak som kvinnan. Meningen
med det onaturliga lagbudet var den, att ingen omtanke om
maka och barn, ingen familjelivets lycka skulle få draga
prästens tankar till sig — åt kyrkans tjänst skulle alla hans
krafter ägnas, och kyrkan ensam skulle få ärva honom.

Hur många kära band mellan make och maka, mellan
fader och barn måste nu ej slitas, därför att påven så be-
fallde!

De svenska prästerna hade också gjort motstånd i det
längsta. De hade — berättar kardinalen — »bedyrat, att de
under inga förhållanden kunde existera utan förbindelse med
kvinnor och deras hjälp»t. Över huvud taget hade Vil-
helm av Sabina funnit marken i Sverige ovanligt tungarbetad,
när det gällde Den helige faderns intressen. Aldrig hade
kardinalen i något annat land funnit kyrkan så beroende av
det världsliga samhället som här. I Sverige skilde sig ju
prästerskapet ej nämnvärt från det övriga folket. I Norge,
där han nyss hållit ett kyrkomöte, hade kyrkan till mitten

1 Jfr liknande uttalanden från den tyska landsbygdens präster:
Grimberg, Världshistoria bd 5: 509.
