170 HATTARNES ARBETE FÖR SVERIGES VÄLSTÅND.

bröt, sökte manufakturkontoret begagna sig av konjunk-
turerna för att få hit en hel del industriidkare, som man
trodde skulle vilja söka sig ett arbetsfält i lugnare och av
kriget oberörda länder. Ständerna och regeringen voro av
samma åsikt, och så blev resultatet, att man lättade på det
stränga religionstvånget och år 1741 kungjorde, att bekännare
av engelska och reformerta kyrkorna skulle få njuta fri
religionsövning i Sverige och bygga egna kyrkor i alla sjö-
städer med undantag för Karlskrona.

Vid samma tid blevo genom manufakturkontorets försorg
även en mängd katolska arbetare — mellan 700 och 1,000
stycken — införda från Aachen. För dem var fri religions-
övning icke officiellt tillåten. Men kontorets agent fann,
att så framt han skulle få dem hit, måste han locka dem med
löfte därom. Visserligen skedde detta utan kontorets vet-
skap, men eftersom det nu var så, läto vederbörande udda
vara jämnt. Det gick bra, så länge arbetarne voro samlade i
Stockholm, där de i tysthet kunde bli biktade och undfå
nattvarden av någon bland de katolska legationernas präster.
Men när flere arbetare skulle skickas till Norrköping och
andra städer, vägrade de bestämt att flytta från huvud-
staden, såvida de ej erhölle tillstånd att få fritt utöva sin
religion, och tilltrotsade sig slutligen det löftet, att någon
katolsk präst skulle få resa till dem och i enrum skrifta dem.

Men då kom det högljudda klagomål från Stockholms
konsistorium över detta medgivande, såsom stridande mot
både kyrkolag och regeringsform. Konsistoriet lyckades
också få hjälp av kanslikollegium, som i ett betänkande
avstyrkte varje katolsk religionsutövning i landet, »emedan
det vore bekant, vilka konster jesuiterna förstå att bruka
för att utbreda sin religion, och att de ej fruktade att för
detta ändamål bryta tro och löftenm». Då ärendet därefter
gick till regeringen, kom denna till det resultatet, att dylika
resor kring landet av katolska präster ej kunde tillåtas, och
kyrkoherdarne ålades särskilt att noga vaka över att för-
budet däremot vidmakthölles.

Följden blev naturligtvis den, att arbetarne bittert be-
klagade sig över att vederbörande brutit de löften, varmed
de lockat dem till ett främmande land. Manufakturkontoret
frånsade sig emellertid allt ansvar och lade detta på sin agent.
