38 FORNÅLDRARNA.

»I araber ären ändå ett dumt folk! I tagen den man, som
är er kärast, och läggen ned honom i jorden, där maskar och
krälande djur förtlära honom. Vi däremot bränna honom I
ett ögonblick, så att han genast går in i paradiset.s» Och hos
indianstammar, som in i vår tid använt likbränning, heter
det: »När det sprakar i bålet, gläder sig själen över sin be-
frielse; i den varma röken svingar den sig upp mot den
strålande solen och flyger bort till det sälla landet i västler.»

En annan anledning till likbränningens införande kan
också ha varit att man ville befria sig från onda gen-
gångare.

Ett avgörande bevis för vilket begravningssätt som är
äldst, ger den halländska gravhög, av vilken bilden här
nedan visar en genomskärning.

Den stora stenkistan i mitten innehöll ett obränt lik, de
tre små stenkistorna längre upp, gropen under stenen och
stenkrukan innehöllo brända ben. En mängd andra grav-
högar från bronsåldern innehålla gravar både med obrända
och med brända lik, men alltid förekomma de förstnämnda
innerst.

Genomskärning av en gravhög, Dömmestorp i södra Halland.
