OM STRINDBERGS MISSTÄNKSAMHET. 473

När Engström påpekade detta grova elementära misstag,
log Strindberg bara: »Vad spelar det för roll, ett litet miss-
tag då och då, när jag har rätt i huvudsaklb» Och felet fick
stå orättat kvar i bokens andra upplaga.

Om Strindbergs misstänksamhet
sid. 541 st. 1

har hans gode vän, författaren Birger Mörner i sin
Strindbergsbok berättat följande historia.

Det var på våren 1891. Strindberg bodde ute i Stock-
holms skärgård, och Mörner hälsade på honom. Strindberg
anförtrodde honom, att han var omgiven av fiender, som
t. o. m. ville bryta sig in hos honom och tillägna sig resulta-
ten av hans kemiska analyser. »Och du kan inte tro, så
raffinerade de är i sin elakhet. Hör bara! Du vet ju, att
jag älskar att röka cigarretter. Det vet fienderna, men de
vet också, att jag inte har råd att köpa några, på sin höjd
de uslastel Bon! För en månad sedan kom ett paket till
mig — jag tror det var från Helsingborg eller Malmö. Men
ingen känd avsändare. Det var sänt från en tigarraffär.
Och vet du, vad det innehöll?»

»En helvetesmaskin?»

»Nej dul! Cigarretter! Cigarretter av den allra här-
ligaste kvalitet. Tänk nu efter!»

»Men», svarade Mörner »det var väl inget ont i det? Det
var väl bara välmeningl»

»Förstår du då inte det raffinerade i attentatet. Den som
sände dem, räknade naturligtvis helt psykologiskt ut, att
eftersom de var mycket goda, skulle jag inte ge mig någon
ro, förrän de var slut, och då skulle mina kval och min läng-
tan mångdubblas.»

»Men käre Strindberg», sade Mörner. »Det var jag, som
sände dem från Helsingborg. Där finns en förträfflig cigarr-
affär, som äges av en fru Möller. Hon hade fått in en all-
deles utmärkt ny cigarrett, som heter Khediv; och eftersom
jag hade bråttom, bad jag henne sända dig dem direkt.»

Då gick »den förföljde» över till ett annat samtalsämne.
