480 KARL IX.

och utkorade drottning Jesabel, som var den arg- och slem-
maste ibland alla kvinnor, item bägge Deras Majestäters hög-
borna barn och livsarvingar en ogudaktig telning och avföda,
vilke oförskämde ord ärebare öron alldeles rysa att åhöra.
Icke mindre haver han ock falskeligen beskyllt Hans Maj:t
hava begått dråp med sin egen hand uppå någre förnäme
män av krigsstaten jämväl ock, utan någon barmhärtighet,
låtit månge upphänga och halshugga. Så haver han ock icke
blygts att likna Hans Maj:ts nådige och försiktige regemente
vid konung Eriks grymma tyranni samt Hans Maj:t otalige
andre och lastbare beskyllningar påbörda.s» Vidare hade han
sagt, att riksens ständer fällt en orättfärdig dom på Linkö-
pings riksdag, och kallat de avrättade herrarne för »Guds
martyrer. Alltså hade han försvarat fäderneslandets för-
rädare och därigenom gjort sig delaktig i deras brott. Slut-
ligen hade han ock »kallat Kungl. Maj:ts trogne tjänare och
undersåtare ett sammanslaggat parti av skälmar och rövare,
vilket han oek aldrig kunde bevisa.s — På sådana grunder
dömdes han från livet.

»Sex dagar därefters, berättar Werwing, »verkställdes exe-
kutionen av denna dom, således, att ofta bemälte herr Ho-
genskild Bielke, som då besvärades utav podagra, blev buren
ut på stadens stora torg och nedersatt på en därtill uppbyggd
lave samt miste huvudet. Och finnes utav en framledne
slottsfogdens i Uppsala Engelbrekt Svenssons efterlämnade
skrifteliga berättelse, att, medan herr Hogenskild där satt på
en stol, befallte han samma Engelbrekt Svensson, som då
var hans kammartjänare, att så snart huvudet vore honom
avslaget, skulle han taga det upp och bärat till hans hus,
vilket han ock fuller ärnade efterkomma, skyndandes sig där-
med förut till huset, dit ock själva kroppen blev buren att
svepas. Men förr än de ditkommo, blev huvudet utav skarp-
rättaren, som hastigt kom efterlöpande, honom ifråntaget
och sedan satt ovanför Söderport, men kroppen lades utan
process neder uti en grav inom den västre dörren I Gråmunke
kloster.»

Hans broder Klas Bielke, vilken på Linköpings riksdag
var bland dem som ödmjukade sig inför hertigen och fingo
nåd, blev nu av Karl driven i landsflykt med den avskeds-
bälsningen, att han kunde »packa sig till påven iI Rom eller
