DET STORA TROLLDOMSRASERIETS TID. 427

Elin, att han red ned sig på isen och förlorade sin häst, och
detta på samma plats, där fru Margareta Hvitfeldt kort förut
åkt fram efter fyra hästar. När han så äntligen fick jakten,
förgicks den för honom på första resan genom ett häftigt
oväder utanför Marstrand, och allt, vad han det året tog sig
för, lyckades illa.

Elin hade åtnjutit sådant anseende för trolldom, att hon
av en förnäm fröken på Åby säteri blivit anlitad för att om-
intetgöra trolovningen mellan bemälta fröken och en rytt-
mästare, som fästmön inte tyckte om. Det mystiska medlet
bestod i en »sittrona», som fröken skulle sy in i sitt örngott,
så skulle fästmannen få leda till henne.

Med de vanliga tvångsmedlen fick man sent omsider Elin
att taga på sig allt vad hon anklagades för, ja hon bekände
nu ytterligare en del förgörningar. Så hade hon för fyra år
sedan jämte Satan ridit på sitt brödträ ut till Sotehuvud, där
hon nedsatte »några hankar av hårsahår,' som han gjort
och gav henne, varvid Elin i Satans namn bjöd sillen bliva
från landeto. Det hade den också sedan dess gjort på den
orten.

I Hede socken i norra Bohuslän fanns en kvinna, som ställ-
des inför rätten i Kvistrum, misstänkt bl. a. för att ha varit
vållande till kyrkoherde Anders Wingårds hastiga död trettio
år tidigare. Härom förtäljde sägnerna ännu ett århundrade
efteråt: »Denna Herr Anders Wingård mötte en påskamorgon,
då han skulle resa till Hede kyrka, tvenne trollkonor, ridande
den ena på prästens bästa plogoxe, den andra på en varg.
Prästen vände på sin häst och såg efter desse underlige ryttare
men i detsamma kringvärvdes av en särdeles orkan och väder-
virvel. Dock kom han lyckeligen till Hede kyrka och förrät-
tade väl i början gudstjänsten. Men då han i predikan kom
att tala om Christi uppståndelse ifrån de döda och kallade
Guds barns resa med Christo en salighets resa till himmelen
men Satans barns resa med djävulen en resa till helvetet,
säger han: ”I dag mötte mig tvenne kvinnor, som jag väl
kände och voro mina grannhustrur. Den ena red på min
plogoxe, den andra på en varg.” Och fast prästen intet nämnde

1 Hästtagel.
