HATTARNE TILLBAKAVISA ELISABET. 85

förgäten av sin plikt, om han lämnade sin post, innan han
blivit avlöst;, Då nu sekreta utskottet uttalade som sin me-
ning, att det ämbete, Tessin utövade, ej kunde komma i vär-
digare händer, gick allting som förut, och den stora föreställ-
ningen var slut. Premiäraktören hade fått tillfälle att »göra
sig», och någon mer akt i skådespelet behövdes inte för
den gången.

Att han snart skulle få en ny glansroll att uppträda i,
därför sörjde hans gamle antagonist Korff, vars hat genom de
misslyckade angreppen stegrats till ursinne. Bara han talade
om Tessin, kunde han råka i sådant raseri, »att orden fräste,
ögonen voro bistra och hela hans kropp var i en rörelse, som
är obeskrivelig», säger ett ögonvittne. Han urladdade sig
»skällsord så gemena som en roddarkärings eller en mångler-
skas i Gröna gångem. Han tyckte sig ha funnit ett ypperligt
vapen mot Tessin, när han kom på honom med en ämbets-
åtgärd av utrikespolitisk art, som Tessin efter allt att döma
företagit alldeles på eget bevåg i strid mot sin ämbetsplikt.
Som denna åtgärd var en utmaning mot Ryssland, hade Korff
nöjet att göra den till ämne för en not till svenska regeringen,
vari han undrade, huruvida det kunde vara förenligt med det
goda samförståndet mellan Ryssland och Sverige, att en sådan
man användes i regeringen.

Korff fick förgäves vänta på svar på sin närgångna fråga.
Men det var svar nog, när ständerna sände en högtidlig
deputation till Tessin för att hälsa honom, att de många bevis,
man hbaft, på hans berömliga nit för fäderneslandet och den
djupa insikt, varmed han skött rikets viktigaste värv, hade
ingivit varje redlig svensk ett orubbligt förtroende för honom.
Och då nu grundlösa tillvitelser gjordes honom, så ansåge
riksens ständer rättvisan kräva, att det vittnesbörd, som här
lämnats honom, skulle genom trycket offentliggöras, på det
att han hos alla sina landsmän och jämväl hos utlänningen
»måtte få äga det billiga lovord, som hans besynnerliga höga
förtjänster med rätta tillkomme».

Inseglet på sitt betyg åt den lysande Hattchefen satte
ständerna några månader senare genom att välja honom till
kanslipresident.

Det segrande partiets skaror belönades med en frikostighet,
som illa passade ihop med rikets dåliga finanser. En ovanligt
