SVENSKA FOLKETS RÖST GÖR SIG ÅTER HÖRD. 171

och bland adeln och bönderna anställdes skriftlig votering
över frågan, huruvida man borde anmoda prinsessan att
övertaga regeringen, eller om därmed skulle anstå.

I bägge stånden fick den förra meningen majoritet för sig.
Dock var en och annan så försiktig, att han gav sitt bifall
blott under den förutsättningen, att höga överheten själv
funne åtgärden onyttig och tillåteligs. Men ingen var ändå så
knipslug som Josias Cederhielms brorson, den tjuguårige Karl
Gustav Cederhielm, han som en gång i framtiden skulle
gå i holsteinsk tjänst, bli ambassadör i Paris och där göra sig
ryktbar genom det slösaktiga liv, som förde honom till bysätt-
ningshäktet på Chatelet. Där skulle han få tillbringa de sista
sexton åren av sitt liv — ett komfortabelt liv likvisst på
franska statens bekostnad, förljuvat av ett ganska omfattande
umgängesliv och vittert arbete, mest i den satiriska genren,
samt en vidlyftig litterär korrespondens. Det var en kvick
karl, Karl Gustav Cederhielm, och han visade redan nu på
1714 års riksdag en avgjord fallenhet för diplomatin, då han
i den föreliggande frågan formulerade sin mening sålunda:
»Att anmoda Hennes Höghet nekar jag intet är det nyttigt för
oss och henne.» VWar skiljetecknet skulle stå aktade han sig
för att ange, ty inte ville han riskera obehagliga efterräk-
ningar för ett litet kommas skull.!

Redan hade två stånd uttalat sig för ett snart avgörande
av frågan om prinsessans regentskap, och man kunde förutse,
att de bägge andra snart skulle följa exemplet. Då funno
rådsherrarne, att de måste rycka fram med reserven: ko-
nungens brev. Ett par av de värsta orosstiftarne blevo
jämte »någre av de gode» uppkallade i rådet den 15 mars.
Där erhöllo de en skarp varning och fingo höra konun-
gens brev med förbudet mot ständernas samvaro sig före-
läsas.

Verkan av denna åtgärd var nästan ögonblicklig: flockvis
försvunno riksdagsmännen från huvudstaden — bondeståndet
bestod ett par veckor därefter av talmannen och en allmoge-
man till. Ju färre de kvarvarande riksdagsmännen blevo,

1 Allt beror ju på om skiljetecknet sättes före eller efter ordet
>inteb. I senare fallet får bisatsen, som börjar med orden >är det
uyttigt> egenskapen av en villkorssats: »ifall det är nyttigt>.
