778 EN LIVSGLÄDJENS SÅNGARE.

honom även vid tillfällen, då de måste göra intryck av okynne.
Så parenterar han vid generalguvernör Olivecrantz” begrav-
ning över den livets krona, som den döde vunnit, med denna
överraskande formulering:

»Nu är Oliv i Liv förbytt
och Krantz i Krona.>

Av detta slag äro också hans kostliga versar om den hög-
modige Haman i Esters bok, som blev hängd i en femtio
alnar hög galge:

>Tänk! mannens namn, hans odygd, och hans dödsart, alla trenne,
hur de på H begynnas just. Hans likskrift bliver denne:
”Högdragna Haman hänger här. Hans grav är lik ett H;
men tvärstrecket, som mittpå står, måst sättas ovanpå.»>

Bland de bröllopsdikter, som äro värda att bevaras undan
glömskan, är en av de roligaste den som heter: ”Angående,
att gå ogift är förgift.>

I en annan bröllopsdikt yttrar sig den älsklige skaldens
barnsligt glada natursinne i strofer sådana som dessa:

»Nu är en fröjdetid. Nu börjar fiskar spritta;
nu börjar gräset fram ur dystra dvalan titta.
Evart ut örat går, evart ut ögat ser,

allting i glädje mys” och ganska ljuvligt ler.

Nu är en sångetid. Nu höras fåglar kvittra:
nu tillrar lärkan upp, nu hörs steglitsens cittra.
Den klara näktergal är bäst vid flöjten van,
rördrommen svarar på sin grova dulcian.!

Nu är en kärlekstid, då djur och fåglar gilja
och bju” varann till såt och kärlig vilja.

De föra fram så nätt sitt älskogsfulla språk;
om jag dem härma vill, så kommer jag i bråk.>

Runii öppna öga för naturen kommer också till sin rätt i
hans kanske mest bekanta dikt, »Friskens och Runii resa
till Dalarön, påskeafton 1712», som ger oss en serie åskådliga
tavlor ur Dalarö-folkets liv och arbete.

»Mer än någon annan av Stiernhielms efterföljare är Ru-
niusr, säger Schiäck, »en representant för den karolinska
tidens goda, glada skämtlynne, dess stilla, barnafromma

1 Ett blåsinstrument av trä, liknande fagotten.
