416 DEMOKRATINS FRAMMARSCH.

Runt rikemansträlarnas grottekvarn
han kunde dem hungra se;

han var proletärernas äldsta barn,
välan, han gjorde som de.

En gnista föll i studentens själ

av tidens stora brand,

och gnistan sjöng: ”Proletärer,
förenens i alla landl

Till kamp för frihet och mänskorätt
mot mammons och mörkrets makt!”
Det blossade upp, det tände lätt

en låga i värme och prakt.

Och var han en krater i dån och brand
och skrovlig och rämnad som den,
pedant, låt rämnorna varal

Du murar dem aldrig igen:

en krater, som mal som sin egen kvarn,
så stoftet ryker i skyn,

för gudar och för mänskobarn

han är dock en väldig syn.»

Den orosfyllde bildstormaren hade dock småningom mognat
till insikt om att det socialdemokratiska partiet ej i längden
kunde stanna vid att bara ropa på revolution, utan att de
stora arbetarskarorna hade vida mer att vinna på en sam-
verkan med de reformvänliga elementen inom det bestående
samhället. Och år 1892 — jämnt fem år sedan Danielsson
landade i Malmö — skrev han en mycket uppseendeväckande
tidningsartikel, vari han förklarade: »Jag tror, att några av
socialdemokratiens huvuduppgifter heta allmän rösträtt,
god folkundervisning, normalarbetsdag, obligatorisk invalid-
och ålderdomsförsäkring, arbetareorganisation under stats-
skydd m. m. Jag tror blankt inte, att allt, som en i trångmål
bragt härskande klass företar sig, är list eller brutalt våld, och
att arbetarna alltid böra med visslingar mottaga en erbjuden
eftergift. Jag tror det är bäst, om arbetarna ta emot utan att
varken tacka eller håna. Jag tror, att vägen till det sökta
Utopia går genom den nuvarande staten och kommunen.
Erövringen av staten och kommunerna medelst den allmänna
rösträtten betraktar jag som den enda rationella taktiken för
ett socialdemokratiskt parti.»

Efter detta var det visserligen många, som läto Danielsson
höra, att han blivit »brackig», och särskilt var en anarkistisk
