438 DEMOKRATINS FRAMMARSCH.

gällande vid de stora fabriksländernas sida. Vi blevo vida
mer beroende av konjunkturernas växlingar än sådana natio-
ner, som hade en starkare ekonomisk ryggrad. När tiderna
blevo dåliga för industrin, följde därmed dåliga löner och
arbetslöshet. Då började många svenska arbetare se sig om
efter andra möjligheter till försörjning. Sådana funno de i
främmande land, isynnerhet i Nordamerika. I tidningarna,
som nådde även fattigmans hem, fick man läsa om goda till-
fällen till arbete och förtjänster där ute i stora världen, och
beskäftiga emigrantagenter foro omkring och lade ut lock-
bete. Tack vare de moderna samfärdsmedlen var det icke
längre så svårt att komma från olika trakter av vårt land
över till andra länder. Också lockades vid mitten av 1800-
talet stora skaror av svensk ungdom att utvandra till främ-
mande land, de flesta till Nordamerika. Sedan den tiden
har en nästan ständig ström av emigranter gått från Sverige
över Atlanten.

Dock ha ej på långt när alla drivits ut av ekonomiska skäl.
Många har medfödd svensk äventyrslust och obändig frihets-
kärlek lockat »bort till det stora landet i väster, där ingen
kung finns och inga kitsliga prästers, och inte heller »den
välsignade exisa». Visserligen var det väl inte så många, som
gåvo sig av med föresatsen att bokstavligen »skära guld med
täljknivar,, eller som ansågo sig vara tillräckligt förberedda
för sina uppgifter i det nya landet, bara de lärt sig några av de
vanligaste talesätten på vamerikanska språket», såsom »goddag»
och »adjö» och »La bli gullklimpen, för de va ja, som såg'en
först!» Inte var det väl heller så många, som därhemma övade
sig i att kasta lasso över sågbocken för att få nödig färdighet
i att fånga vilda hästar på prärierna. Men nog rörde sig i
huvudet på gamla tiders emigranter många sagolika drömmar
om landet på andra sidan Atlanten, och därvid tedde sig
allt här hemma så torftigt och tråkigt. Och så den jämlikhet,
som rådde där ute, där alla, arbetaren som milliardären,
titulerades Mister! Det låter ju inte illa att få heta Mister
Swanson, även om det sker i den mindre tilltalande upp-
maningen: »Go to hell, Mister Swansonlh» Säkert är också, att
denna gemensamma titulatur gör människorna mera rakryg-
gade och i hög grad bidrager till trevnaden i umgänget mellan
sambhällsklasserna, trots det att de i Förenta staterna i själva
