Johan Olof Wallin

härstammade från Dalarnes enkla, gudfruktiga kärnfolk.

»Barn till en stackars far, som led från led
av bara bönder sina anor leder,

jag trädde, som min egen lyckas smed,

i världen med ett ärligt prästbesked,

en varm välsignelse och rena seder
och eljest ingenting att pocka med.»

Så beskriver han själv sitt inträde i världen. Hans far var
till yrket underofficer och bodde i Stora Tuna socken i Dalarne.
Där föddes Johan Olof Wallin år 1779. Under hela ungdoms-
tiden fick han kämpa med armod och sjukdom. Men därunder
härdades hans sega viljekraft, så att den förmådde hålla
honom uppe i livets bekymmer, även när kroppens krafter
sviktade. År 1803 vann han i Uppsala lagerkransen, och vid
samma tid började han bli känd som skald. Två år därefter
erövrade han ej mindre än tre pris i Svenska akademien,
av vilka det ena utgjordes av akademiens stora guldmedalj.
Tegnér, som också tävlat, kände sig förbigången och skrev
harmset:

>»Wallin, den vittra gossen
strök till sig, glupande, mest hela penningtrossen.»

Denna enastående framgång gav den unge skalden nytt
livsmod. Han hade dittills ej vågat bygga mycket på sin
klena fysik, som genom ansträngande arbete och nattvak
blivit ännu klenare. Särskilt var han rädd för att hans svaga
bröst ej skulle stå ut med ansträngningen att predika, och
hade därför ej vågat låta prästviga sig. Men nu tog han det
avgörande steget och fick anställning som teologie adjunkt
vid krigsakademin på Karlberg. 155 riksdaler om året och
