54 HATTARNE OCH RYSKA KRIGET.

vad stånd, ämbete eller värde han vara må, som fördristar
sig, under något upptänkeligit sken och under vad förevänd-
ning det vara må, utsända någre budkavlar, skrifteliga
eller munteliga befallningar till allmogens sammankallande,
gärders eller allmänna skjutsningars utgörande, skall utan
nåde, efter föregången laga rannsakning och dom, mista högra
handen samt sedan halshuggas och steglas.»

Den, som läte bruka sig till dylika budkavlars fortskaffande,
skulle, om det var en mansperson, »avstraffas med 40 par spö,
try slag av vart paret, och sedan försändas till något kronans
häkte eller smedja att där arbeta i 6 års tid, och om det är en
kvinnsperson, avstraffas med 30 par ris och sedan arbeta på
nästa arbets- eller tukthus i 6 års tid; och skall i sådane mål
ingen ursäkt-av föreburen räddhåga eller okunnighet gälla».
Samma straff drabbade den husbonde eller matmoder, som
använde minderåriga för att fortskaffa budkavlen. I sådant
fall skulle barnen också »vid tingsrätten med ris allvarliga
agas.

Den, som fick kännedom om att dylik budkavle eller befall-
ning höll på att utsändas, var skyldig att anmäla saken och
ange upphovsmannen hos närmaste kronobetjänt. Angiva-
ren belönades i sådant fall med 100 daler s. m.

x +
&

De, som drogo fördel av striderna om tronföljdsvalet och
bondeupprorets utgång, det var Hattarne, vilka ju också varit
de, som väckt tronföljdsfrågan på tal i landet. Partiet hade
omsorgsfullt begagnat den tid, då den frågan upptog allas
uppmärksamhet, till att samla och ordna sina skaror och
förvärva nya anhängare. Och den första förbittringen över
det usla kriget hade Hattarne avvänt från sig genom att skjuta
skulden på generalerna. Deras öde beseglades genom döds-
domar, över Buddenbrock redan i maj, över Lewenhaupt
samma dag, som dalkarlarne ryckte in i Stockholm. Mot
Buddenbrock synes förbittringen ha varit ännu större än mot
Lewenhaupt. Och ändå hade han varit en av de få i krigs-
konseljen, som röstat mot det nesliga återtåget. Men bland
menige man, som varit med i slaget vid Villmanstrand, hade
det blivit en trosartikel, att överbefälhavaren lämnat dem i
