196 KRING DEN SLAGNE HJÄLTEN.

musköter och drager edra spetsar! långt efter eder, spänner
löst edra trummor och slår dovt uppå dem! Ty I haven mist
den eder frimodigt och försiktigt uti och utur fält haver
föra kunnat; han är borta, som I med ära och beröm emot
edra fiender haven följa kunnat.

Ja, I kräselige kvinnor och fruer med de späde jungfruer,
löser av bältet, lägger av eder högtidskläder, drager säck
uppå och sätter eder i stoftet! Ty var är nu den, som eder
med guld, silke och skärdok? klätt haver, den edra kläder
med snören och possemente? besatte, i det han haver avvärjt
edra fiender, hållit eder frid och att edre käre män och för-
äldrar hava kunnat var i sitt kall och stånd fritt söka sin
näring och förkovring och eder med tjänligit uppehälle
försörja?

I gator och allmänne vägar, växe på eder nässlor och
törnebuskarl Ty den är borta, som eder röjde och både
höga, breda och släta gjort haver, att en resande man både
med hästar och vagn kunde fortkomma.

I djupe metallgruvor och rika ådror i jordene, faller igen
och gömmer eder! Ty han sover nu, som eder uppsökte,
uppbrukade och till landsens och sina undersåtares gagn
och försvar använde.

Och sist, du gamla och berömmeliga Svea och Göta rike,
låt din kindben flyta med tårar, strö aska på ditt huvud,
sätt dig ned på jordena och drag sorgakläder uppå! Ty du
haver varit en drottning och länge regerat; du äst nu en
änka och ensam vorden, ja en änka utan söner och mans-
arvingar.»

Sådant var det eftermäle, som ägnats tidens störste man
av vårt lands främste andlige vältalare under den äldre
stormaktstiden. Låt oss nu därmed jämföra det liktal, som
hölls av Polens dåvarande främste man inom samma om-
råde, hovpredikanten Fabian Birkowski. Genom allt det
hat mot kättarne och deras konung, vilket här slår en till
mötes, dallrar dock en ton av djup och omisskännlig

1 Lansar och pikar. — ? Skira slöjor. — ? Bårder.
