KARL VON LINNÉ. 339

skulle ej få stå, förrän den blivande svärsonen varit utom-
lands och förvärvat sig doktorsgraden.

Den unge forskaren hade också alldeles särskilda skäl
till att försöka komma ut till främmande land. Hemma i
Uppsala hade han setat och skrivit ihop hela högar av ve-
tenskapliga uppsatser. Segerviss hoppades han, att de skulle
reformera naturvetenskapen och göra honom själv berömd.
Men en sak fattades: pengar till tryckningen. Linn&eus måste
ut i stora världen, där det fanns rika män, som hade råd att
understödja unga vetenskapsmän och hjälpa dem fram.
Till blomsterlandet Holland styrde han kosan.

I främmande land.

Först den 20 februari 1735 förmådde Linneus slita sig
från sin blivande brud och lämna Falun. Han reste till-
sammans med sin vän Sohlberg, som också skulle ut, för att
studera medicin i Holland. Vägen gick först genom Väst-
manland till Närke, där Linnzeus och hans reskamrat den 27
februari spisade middag hos pastor Tiselius i Hammar, som
»hade lustiga orrar i huset, dem han haft i 2 år; åto vete,
spelade, höggos och voro tame».

Två veckor därefter hade resenärerna hunnit till Växjö,
där Linn&eus hälsade på sin gamle lärare Rothman, lands-
hövdingen m. fl. Den 19 mars på aftonen ankom han till
sitt kära Stenbrohult, »där man fann för sig alla sina syskon
och gamle fader. Modren saknades, som död blivit, sedan
man senaste gången var hemma. Huset i confusion.» Han
hade då ej varit hemma sedan julen 1732. Den gången hade
han trätt inom dörren på själva julafton, just som föräld-
rarna läste till bordet. ovAck, med vad glädje blev han icke
då mottagenb skriver hans broder. Men skilsmässan hade
varit så mycket smärtsammare, som han då ej längre hade
något hopp om att mer få se »sin sjukliga och hulda moder.
Så blev det ock. Sommaren därpå »avsomnadex, skriver
han, »min käresta och fromma moder, mig i min bortvaro
till en obeskrivlig ängslan, sorg och skada».

Nu stannade han och hans kamrat nästan en hel månad
i Stenbrohult och gjorde många påhälsningar hos vänner
