518 SAMMANHÄNGANDE KAPITEL.

svarade alla knektarne med en mun nej, vilken utsago myc-
ket behagade konungen.» Därefter fick kompaniet skjuta
till måls, och de som träffade prick, erhöllo en dukat var
av drabantlöjtnanten Magnus Stenbock, den sedermera rykt-
bare fältmarskalken. Tio man gjorde sig förtjänta av denna
belöning.

Samma dag mönstrade konungen ytterligare två kompa-
nier, dagen därpå fyra och tredje dagens morgon åttonde
kompaniet. Han var synnerligen nöjd och nådig, då han
fann, att allt var väl ordnat vid regementet.

Femte dagen ägnades åt manöver med hela regementet.
Däri ingick stormning av en skans. Regementet var for-
merat på två bataljoner, och Hans Maj:t förde själv befälet
över än den ena, än den andra bataljonen. Man förundrade
sig över att konungen själv från morgonen till aftonen oav-
brutet kunde marschera med till fots utan att tröttna, fast
det var mycket varmt. Slutprovet utföll till Karls synner-
liga belåtenhet.

Om Karlskronas anläggning.
Sid. 245—6 (225—6).

St. 1I sista meningen och st. 3 första meningen böra ändras
sålunda: En lämplig hamn för örlogsflottan fann man nu i
Blekinge skärgård. På sommaren 1678 uppmanade Johan
Gyllenstierna i ett brev amiral Hans Wachtmeister att låta
undersöka alla hamnar i Blekinge med tanke på en förläggning
av krigsfartyg till detta landskap, åtminstone under vintern.
Rekognosceringarna sattes genast i gång, och resultatet blev,
att skärgården utanför Lyckeby befanns vara den för ända-
målet lämpligaste. Därom underrättade Wachtmeister ome-
delbart konungen. I november 1679 reste Karl XI själv till
platsen i sällskap med Johan Gyllenstierna, Hans Wacht-
meister och Erik Dahlberg och beslöt, att på Trossö skulle
byggas en stad och anläggas en örlogsstation.

Med Vitus Anderssons inspärrning på Karlshamns fästning!
förhåller det sig i själva verket så, att han — sannolikt dock

1 Bd IV: 243.
