JOHAN HENRIK KELLGREN. 149

redaktion av Otto Sylwan: del I (med utförlig
litteraturförteckning).

Martin Lamm, Upplysningstidens romantik: 2 delar.
Häft. kr. 53: —; inb. kr. 74: —

Lydia Wahlström, Den svenska odlingens stormän:
IV; häft. kr. 1:—.

Johan Henrik Kellgren.

som satt de djupaste märkena efter sig i den svenska

litteraturens utveckling. Johan Henrik Kellgren var
prästson från Västergötland. Han var ett begåvat men sjuk-
ligt barn och kunde därför inte var med om sina jämnårigas
lekar. Men tack vare sitt goda huvud och sitt glada humör
behövde han inte känna sig underlägsen. När han måste för-
svara sig mot övermodiga pojkar, avfärdade han dem lätt
med någon dräpande sarkasm. Ty satiren var tidigt hans
styrka.

År 1768 kom han till Åbo universitet — hans far hade näm-
ligen en tid varit kyrkoherde i Nyland. Den sjuttonårige
studenten var en för sin ålder ovanligt beläst yngling, och
under de två första åren av sin studenttid höll han sig allt-
jämt mest till sina böcker. Hans äldre broder och studie-
kamrat säger, om ock med någon överdrift, att hans hälsa
därigenom fick den »svåraste stöten». Ofta var han på en hel
månad blott ett par gånger utom sin kammare. Han räddades
emellertid från att bli bokmal därigenom, att han kom som
informator in i hem, där det rådde ett glatt och angenämt
sällskapsliv. Här blev han uppskattad för sin musikaliska
och poetiska begåvning. Själv trivdes han också bra, fast
naturligtvis en smula satir satt i blicken, såsom då han i ett
brev till en vän efter ett besök i Åbo konstaterar, att han
vid återkomsten till det högförnäma hem, där han läste
med barnen, fann »Hans Nåd, Hennes Nåd och de nådiga
ungarne alla i fullkomlig nåd».

Vid universitetet studerade Kellgren språk och historia.
Hans ypperste lärare var dåvarande docenten i latin, Anders
Gabriel Porthan, som av efterkommande vördats såsom

BLAND skalderna på Gustav III:s tid är Kellgren den,
