KONUNGENS GULLGOSSAR. 291

undran», säger en samtida. Ingen var heller skickligare i att
övertala folk och leda dem dit de icke ville. Nogräknad om
medlen att komma sig upp här i världen var han aldrig. Nu
gällde det att begagna sig av konungens smak för krigiska
äventyr som språngbräde. Men här var Karl Sparre det för-
nämsta hindret för hans ärelystna planer. Sparre hade emel-
lertid sin svaga sida, och ingen kände dem bättre än Toll,
som förut varit hans medhjälpare i krigsstyrelsen. En sär-
skilt ömtålig punkt var hans penningförvaltning. MHärav
begagnade sig Toll för att försöka störta honom. Det
lyckades väl icke genast — men trägen vinner.

+ +

Bland Gustavs gunstlingar rådde ständigt en osympatisk
rivalitet om Hans Maj:ts ynnest. De slöto sig ihop till små
partier, som med förenade krafter sökte störta sina medtäv-
lare. Så bildade Toll, Munck, Ruuth m. fl. ett kotteri, som
under förbindliga leenden och älskvärda åthävor satte krok-
ben för kotteriet Armfelt, Schröderheim & C:o. Ett sådant
ögonblickets barn som Armfelt hyste en ren och oförfal-
skad antipati mot den råe och hänsynslöse gåpåaren Munck
liksom mot den slipade, kallt beräknande Toll. Och denna
motvilja gengäldades i fullt mått. — Hans Maj:t själv såg
belåtet på, hur man från de bägge fientliga lägren friade till
hans ynnest och vässte sina tungor mot varandra, ty på det
viset fick han ju veta så mycket mera om sina gunstlingars
svagheter. Schröderheim säger också, att ingen enda män-
niska »under någon stund av Gustavs levnad ägt hans
fulla förtroende», och med en vemodig suck över sin be-
undrade monarks oberäknelighet kallar han honom för »le
grand peut-&tres!.

Litteratur: Elof Tegnér, Gustaf Maurits Armfelt: 3 band (i Elof
Tegnér, Valda skrifter: 6 band; inb. kr. 42: 50).
Karl Warburg, Från Magdalena Rudenschiölds ung-

domsdagar (Ord och bild för år 1894).
Lilly Lindwall, Magdalena Rudenschöld.

! Det stora kanske.
