568 DE YNGRE MÖSSORNAS TID 1765—1769.

satt Sveriges självständighet som sitt mål, så hade det yngre
Mösspartiet under partikampen i blint hämndraseri drivits
att söka stöd hos Hattarnes fiende Ryssland. Detta
kunde nu, sett ur partisynpunkt, till en tid vara ett nöd-
vändigt ont, ett motgift mot Hattarnes franska förbindelser
med ty åtföljande äventyrspolitik. Men förbindelser av
den art, som Fredenstierna och andra ytterlighetsmän inom
partiet inledde med arvfienden, kunna på inga villkor stämp-
las som annat än landsförräderi. Den smutsfläcken låder
dock endast vid ett fåtal inom partiet, icke vid de djupa
leden eller partiledarne i allmänhet. Men för partiet i dess
helhet var det en olycka, att icke Mössorna, när de själva
kommo till makten, frigjorde sig från det farliga beroendet
av arvfienden utan i stället läto honom få sitt finger med i
Sveriges inre angelägenheter. Sekreta utskottet föreskrev på
1766 års riksdag, att regeringen borde »i alla politiska mål
visa fullkomligt förtroende för Ryssland». Partiets ledare
kunde icke fatta några viktigare beslut utan efter samråd
med ryske ministern. De överlade med honom om vilka
som borde inväljas i sekreta utskottet, och vilka man borde
utesluta ur rådet. Han uppträdde rentav som partichef,
och guld strödde han med fulla händer för att stärka Mös-
sorna. Vid slutet av riksdagen lär Ryssland ha haft två och
England två soldtagare bland riksens råd. Sverige hotade
att bli ett ryskt lydrike. Detta blev så mycket farligare,
som Ryssland år 1769 ingick förbund med Preussen och
Danmark att upprätthålla Sveriges regeringsform. Av öm-
het om Sveriges fria statsskick naturligtvis? Ja, och sär-
skilt därför att detta statsskick förde med sig de hätska
partistrider, som voro orsak till Sveriges svaghet. Samma
beslut hade Ryssland och Preussen fattat beträffande en
annan granne, nämligen Polen. Frukten därav skulle bli
landets delning mellan dessa båda »vänner av Polens frihet»
samt en tredje likasinnad vän, Österrike. Den erfarenheten
hade man dock inte gjort ännu. Rättvisan kräver, att
detta framhålles som en förmildrande omständighet för
Mössornas ledare.

Vill man vara rättvis, måste man även erkänna, att skul-
den för dessa farliga förbindelser mellan Mössorna och det
för alla svagare grannar så farliga tsardömet icke ligger hos
