VAD UTLÄNDSKA RESENÄRER FINGO FÖR INTRYCK. 15

skrudar sig i vinterdräkt och slädarna mjukt glida fram över
de frusna vattendragen. Men det svenska sällskapslivet är
föremål för sydlänningens ironi: »Middagsbjudning är blott
ett medel för högfärdigt folk att visa sin storhet. Här exi-
stera icke dessa vänskapsmiddagar, där ett fåtal utvalda
samlas, ej för att överlämna sig åt epikureisk omåttlighet
utan för att känna den själsnjutning, som uppriktigheten
skänker.» Han skjuter skulden först och främst på kort-
spelet. Aldrig kunna svenskar samlas till umgänge utan
att spela kort. De svenska kvinnorna finner han vackra
men svala i sina känslor och andefattiga i sin konversation.
Deras strävanden gå mest ut på att kläda sig och behaga.

LJ å

Vid samma tid — på sommaren 1798 — gjorde en mycket
berest tysk, vid namn

C. E. Kättner,

en färd genom vårt land från Skåne upp till Bergslagen och
tillbaka över Stockholm. Han överraskades av att.finna,
att Sverige var ett av Europas naturskönaste länder med
den rikaste omväxling av landskapsbilder, tack vare isynner-
het rikedomen på insjöar med en otalig mängd vikar och
sund. Men med sina vidsträckta ödemarker, vilka avbrytas
av små byar av mestadels små eländiga hyddor, ger detta
land intryck av armod och ödslighet. Ett undantag göra
dock de stora slättbygderna, där såväl byarnas utseende som
befolkningens klädedräkt vittna om välstånd. I allmänhet
är den svenske bonden bättre klädd än den franske och
italienske.

Kättner finner honom också mycket piggare och villigare
än den betänksamme tyske bonden, som jämt skall göra
svårigheter och klå sig i huvudet, när det är fråga om något
förslag. Den svenske lantmannens villighet går ända till
ödmjukhet. Han är lätt att handskas med, ja man kan få
honom till vad man vill. »Blott ett par gånger under hela
resan hände dets, säger han, »satt en bonde fordrade mer
