ALBERT ENGSTRÖM. 605

mens gamla stockar verka helt paleontologiska, och väldiga
kräftor gå in i mystiska hålor. Rudor med 2&rugo nobilis!
och en aning om guld gå stora och feta under näckrosblad
och bland Batrachium, och när en gammal ärevördig gädda
svänger med sin väldiga stjärt, går en stillsam och brunfet
dyning över tjärnen bara som en påminnelse om att där
finns liv. Jag känner mig besläktad med denna damm.»

En ursprunglig natur är han med något av primitiv järn-
åldersmänniska och bärsärk i sig, en ' senfödd viking, som
när han kommer till Dalarne, fägnar sig åt det gamla Mora-
målet, därför att, som han säger, »det ger mig en smak av
blod och hedendom i munnen, då jag härmar det».

För nutidens stora sociala rörelser kan ingen stå mera
främmande än denne »vilde» — ett namn som alldeles ovan-
ligt bra passar på Albert Engström. Detta vildens oför-
stående inför dessa ideella faktorer i tiden tar sig uttryck av
beundran för exempelvis spritsmugglarens onekligen risk-
fyllda hantering. Han ser på smugglingen som ett stort
äventyr och därmed punkt.

Bland sådana ursprungliga människor som lapparne
känner han sig särskilt hemmastadd. »Jag skulle», säger
han, »vilja följa med fjällapparna och leva mitt återstående
liv med dem. Jag känner visserligen, att jag borde ha tänkt
på detta förut, och att det är för sent nu, men jag känner
samtidigt, att jag har gått miste om den verkliga lyckan
i livet, därför att jag icke bröt nog tidigt med den så kallade
kulturen.» Han älskar dessa primitiva människor och finner
dem upphöjda över småaktigheter och futtigheter. Av
samma skäl känner han stark sympati för andra primitiva
mänskliga typer, vilkas liv har något av äventyr över sig,
framför allt sjömannen, fiskaren och jägaren. De äro härdade
i livets strider och ha skaffat sig en egen livsfilosofi. Bland
denna sorts människor och i den oberörda natur, vari de
föra sin kamp för tillvaron, utvecklar sig hans berättarkonst
i sin fulla, obändiga frihet. Som havets och skärgårdens
skildrare har han blott en överman, och det är August Strind-
berg. Läs t. ex. Engströms skiss »Stormnv! »Två dygn har
den nordliga stormen varat, och Ålands hav är gropigt.

1 Förnäm patina.
