300 ERIK XIV.

Hur han då kände sig till mods beskriver Tegel sålunda:
»Han sade med en hop skällsord och bitterligen svor, att han
gav dem alle de sjutusend djävlar, som rått honom draga hit
in i landet.» Emellertid lyckades han på Sommens is kringgå
förhuggningarna och slutligen under svåra vedermödor rädda
sig och halva sin här hem.

Sverige visade sig äga ypperliga försvarsmedel i sin egen na-
tur: i de djupa, glest bebodda skogstrakterna, där det var
mödosamt att tränga fram och nästan omöjligt att under-
hålla en främmande krigshär, och där bönderna bakom sina
skickligt uppbyggda bråtar kunde vålla stor manspillan.
Allt detta motvägde till en god del överbefälhavarens odug-
lighet.

&

Förlusterna av folk och egendom, de betungande trans-
porterna av krigsförnödenheter på långa och dåliga vägar,
pest och andra sjukdomar framkallade till slut inom både
Sverige och Danmark utmattning och leda vid de ändlösa
fejderna. Örlig och pest hade lagt tusentals hem öde, och
bland den vapenföra befolkningen hade farsoterna och fien-
dens svärd härjat så fruktansvärt, att i Södermanland en
av konungens män tagit sig för att i brist på män utskriva
kvinnor till krigstjänst.

Till sist slöts fred i Stettin 1570 utan landavträdelser,
men Sverige måste betala en penningsumma. Danmarks
konung avsade sig nu uttryckligen alla anspråk på Sveriges
tron och godkände alltså unionens upplösning. Härjnings-
krigen hade dock den fördärvliga följd, att de nordiska folken
nu hatade varandra dödligt.!

Litteratur: Arnold Munthe, Svenska sjöhjältar II: Jakob Bagge;

häåi(:). kr. 2:—; IV. Klas Kristersson Horn; häft. kr.
3: 50.

E. O. Fr. Westling, Det nordiska sjuårskrigets
historia (Historiskt bibliotek 1879 och 1880).

Gustaf Björlin, Sveriges krigshistoria i bilder; ser.
I; häft. kr. 30: —

Carl Grimberg och Hugo Uddgren, Svenska krigar-
bragder. Inb. kr,. 5:75.

Y tfr Band 1I (1916): sid. 455.
