DET UNGA HOVET. 569

och min känsla. Jag kände mig så gripen därav och så li-
dande, att jag knappast förmådde släpa mig till min dotters
rum; och efter en svimning fick jag de våldsammaste blod-
förluster. Vid midnattstid fördes jag till min bostad och
tillbragte en svår naltt.»

Ännu mera uppskakande blev hans möte med hans olycks-
kamrat Ehrenström. Vilka minnen att återuppliva! Ett
sammanträffande med Magdalena Rudenschöld kunde han
dock ej stå ut med i det förnedringstillstånd, vari hon be-
tfann sig. Hon levde nämligen nu i fattigdom på Söder till-
sammans med sin råe älskare. För hennes framtid sörjde
Armfelt dock genom att ge henne ett årligt underhåll.

Många bevis på sympatier kommo Gustav III:s vän till
del av huvudstadens befolkning, och han »kände sig rörd
därav som ett barn», säger han. Men de, som känt den glade
Armfelt från hans lyckas dagar, hade svårt för att känna
igen honom. Man fann honom »sjuklig, åldrad och avfallen,
tyst och misstänksam». Hans utseende var så förändrat,
att hans egen mor i början icke hade känt igen honom.

Armftelt själv fann också allting i Stockholm så olikt Gustav
III:s dagar, som något kunde vara. Vid hovet och i societe-
ten rådde en korrekt och stel tråkighet, som han icke kunde
härda ut med. Efter en månad var han i främmande land
igen. Men följande år fick han äntligen åter en fast punkt
i tillvaron, i och med det att han blev utnämnd till svensk
minister i Wien.

På vägen hade han något uppdrag att utföra vid hovet
i Berlin. När han presenterades för preussiske konungen,
stirrade Hans Maj:t först en stund på honom och sade sedan
med ett sarkastiskt löje, vars innebörd Armfelt väl förstod:
»Det är länge sedan jag såg Er här i Berlin.» Armfelt svara-
de: »Ja, jag har inte varit här sedan det året, då Ers Maj:t
ramlade av hästen vid stora trupprevyn.»

Det unga hovet.

USTAV ADOLFS utseende vid tiden för hans myn-
dighetsförklaring beskrives sålunda av hans lärare i
krigskonst, den franske officern De Suremain: »Hans
