DEN ASIATISKA PESTEN. 201

från samma Ö i vigd jord, ”men»s, tillägges det, vingen präst
begrov dem för de starka förbuden, som sedan kommo ifrån
deras högvälborne grevlige excellenser, kungl. råden».

I Målma dog »Jöns, som läste väl i bok och sin kristen-
dom. Han dog 1711 och var hemma i Vadstena, hade varit
ryttare och läste för barn ibland, där han söktes därom.»

Än i dag bevarar folket här ute i skärgården i minnet de
platser, som användes till pestkyrkogårdar.

Från Småland hördes klagomål av landshövdingen över
folkets slöhet och okunnighet vid farsotens bekämpande.
Vederbörande provinsialläkare, som finner tillståndet i Jön-
köping »ömkeligt och eländigt», konstaterar till och med,
att folket är »till den grad argt, att man söker med flit smitta
ner varandra och förtryter, att somliga gå fria».

I Kalmar ser man precis, hur det gick till, att pesten kom
in i staden. Två skeppare, som varit i Stockholm och blivit
smittade, fördes upp i staden och avledo i sitt kvarter den
4 september. Värdinnan, en fattig änka, lånade av en granne
två lakan att breda över liken och återlämnade dem otvätta-
de, varefter de lades undan i en slagbänk, där tre flickor
hade sin sovplats. Flickorna sjuknade först, sedan de andra,
som bodde i huset, och inom en månad hade åtta av dem
avlidit. De dödas kläder och bohag skiftades mellan arvin-
garne, och sjukdomen spreds åt olika håll.

Kalmar län hörde till de svårast hemsökta landsändarna,
vilket nog får tillskrivas den myckna sjöfarten och den
slappa bevakningen vid Kalmar sjötull, där tullnären lät
fartyg passera ut och in utan någon kontroll.

Även Öland led mycket av pesten, och lik av farsotens
offer anträffades både på vägar och i skogar, »på vagnar
liggande. Sedan ett offer i någon by fallit för smittan, sko-
nades intet hus»s, tillägges det i en samtida skildring. Det
sägs, att befolkningen under denna tid minskats med nära
hälften, en uppgift, som dock sannolikt är överdriven. Men
man har icke tillfälle att kontrollera den, eftersom så många
präster avledo och en mängd kyrkböcker följaktligen sakna an-
teckningar från denna tid. Prästerna skördades av farsoten
under sitt arbete på att trösta och hjälpa de sjuka, för vilka
