BISTRA TIDER FÖR STORFOLK, 207

Vilket avgörande skulle konungen nu fatta? Han svarade
— med en fråga till samtliga riksens ständer, »huruvida Kungl.
Maj:t är berättigad i anledning av Sveriges lag, 4:e kap.
konungabalken, län läna och vid riksens stora trångmål åter-
taga och därom till fäderneslandets bästa disponera».

Därmed hade Karl XI påmint om att här fanns gammal
lag att hålla sig till, om ock så gammal, att den under
århundraden varit förgäten. Svaret kunde ju ej bli mer
än ett. Så var reduktionsfrågan utan inskränkning lagd i
konungens hand, och de små förläningarna voro ej längre
skyddade.

&

På 1686 års riksdag bröt reduktionens störtflod igenom
ännu en fördämning. Då kom turen till de s. k. köpe- och
pantegodsen, d. v. s. sådana gods som kronan sålt till en-
skilda eller lämnat såsom säkerhet för penninglån. Hur sta-
ten kunde komma till indragning av pantegodsen förklaras
på följande sätt. Man beslöt att nedsätta räntan på kronans
skulder till 5 4 — i vissa fall till 8 Z — och denna räntened-
sättning skulle ha retroaktiv kraft, d. v. s. gälla även gångna
tider, då innehavaren av pantegods kunde ha haft ända till
15 Z avkastning av egendomen. Skillnaden mellan dessa 5
eller 8 4 i ränta och vad godset för varje år avkastat räkna-
des nu staten till godo och avdrogs för det ena året efter det
andra från kronans skuld. Så snart de årliga ränteskillnaderna
uppgingo till samma belopp som lånesumman, ansågs denna
vara av staten betalt och godset hemfallet till kronan. Ja
innehavaren fick vara tacksam till, för att konungen »av gunst
och nåd» fritog honom från att göra kontant inbetalning av
vad han ytterligare kunde ha tjänat in utöver de 5 eller 8
procenten.

Genom en liknande beräkning kom regeringen till ett för-
slag att indraga även köpegodsen, och i bägge fallen funno
ständerna ingen annan utväg än att foga sig.

Genom detta beslut fick reduktionen över sig en prägel
av överdrift och godtycke, som gjorde den ännu mera för-
hatlig. »Som ett frodigt träd», uttrycker sig F. F. Carlson,
soupphörligt framskjuter nya grenar, så födde ock reduk-
tionsarbetet av sig ständigt nya efterräkningar. Det oupp-
