GUSTAF FRÖDING. 565

skildring som »Det var dans bort i vägen» var något fullkom-
ligt banbrytande. I den härliga värmländska sommarnatten
med doft från klöver och »kådiga kottar på granar och tallar»
ljuder bälgspelets dudelil dudeli dej! ut över den lövskogs-

Gustaf Fröding.

bekransade sjön. Där är spojkar, som orka att vischa en flicka
i skyn», och där är gäcksamma och käcka jäntor.
»Och de hade som brinnande blånor i kroppen,
och som gräshoppur hoppade Rejlandshoppen,
och mot stenar av klackar det small.
Och rockskörten flaxade, förkläden slängde,
och flätorna flögo och kjolarna svängde,
och musiken den gnällde och gnall.>
Man måste gå tillbaka till Bellman för att finna ett mot-
stycke till ett sådant liv, en sådan yra som i den dikten. Det
är drängarnes och tösernas lördagsnatt, det är skratt och
ras, kutter och smek i skogens skymning.
Drastiskt målande är också hans ordbildningskonst i uttryck
