PRAKTGRAVAR FRÅN VÅR YNGRE JÄRNÅLDER. 37

rekonstruera vår tidigaste historia genom kombination av
fornsagornas och fornfyndens vittnesbörd.

Utgrävningarna av dessa gravhögar ha dock ej givit den
rika skörd, man hoppats på. Där funnos endast brända
kvarlevor av de högsatta konungarne ävensom av olika
slags husdjur: hund, häst och boskap, samt bitar av guld-
och bronssmycken, glaskärl m. m., vilka söndersmälts genom
bålets hetta.

Vida rikare fynd gjordes däremot vid undersökning av
de ss kk Vendelgravarna vid Vendels kyrka, tre
mil norr om Uppsala vid en biflod till Fyrisån. Hjalmar
Stolpe, som ledde de första utgrävningarna här, berättar
i sin redogörelse med vemod om hur en del ovärderliga forn-
minnen dessförinnan hunnit förstöras. Det skedde vid själva
upptäckten av forngravarna. Några arbetare voro på hösten
1881 sysselsatta med grävning i och för anläggandet av en
ny kyrkogårdsmur, då de stötte på tvenne väl bibehållna
svärd med delvis förgyllda bronsfästen, en hjälm av järn
med bronsbeläggning, en sköldbuckla, en mängd fragment
av förgyllda bronsbelag samt av en ringbrynja, bitar av glas
m. m. »Man trodde sig hava funnit en guldskatt; järnspett
och hackor kommo genast i rörelse för att så fort som möjligt
framdraga de förmodade rikedomarna i ljuset. Verkningar-
na av denna framfart låta lätt tänka sig. Av hjälmen förblev
intet annat helt än bronskammen och några andra beslag.
Glasbägarna, som sedermera visade sig hava varit minst
tre, möjligen fyra eller fem, krossades i små bitar och — för-
aktades. Den ännu hela bottnen till ett glaskärl med ovan-
ligt vid, platt botten slängdes undan i ett närbeläget stenröse
och framletades först efteråt. Underbart nog lära såväl
sköldbucklan som båda svärden ha kommit upp fullkomligt
hela. Men sköldbucklan var av järn och kastades därför så-
som värdelös upp bland stenarna och krossades i fallet. En
tillstädeskommen smed säges ha lagt sitt yrkeslärda för-
stånd i dagen genom att hugga med svärdet i sten, ”för att
prova, om det var gott stål'; den genomrostade klingan brast
därvid naturligtvis i bitar.»

Följande vår kunde de vetenskapliga undersökningarna på
platsen börja. Resultaten överträffade Stolpes djärvaste för-
hoppningar. Ej mindre än fjorton järnåldersgravar från slutet
