STÄNDERVÄLDETS SISTA TID. 609

snart han sökte sådant, med rätt att sedan avstå det genom
ackord. Fåfängt erinrade konungen, när ständernas skri-
velse föredrogs i rådkammaren, att detta var olagligt.
Hans rådgivare tillstyrkte honom att i detta som i allt annat
bara lita på riksens ständers upplysta omdöme. Och med
en sådan motivering måste konungen finna sig i att under-
teckna en olaglig handling. På detta sätt fick Lingen kort
därefter Malmö efter en landshövding, som man skrämde
till att taga avsked. Men han hade icke haft sitt nya län
många dagar, förrän han sålde sitt ämbete till överste Frö-
lich, vilket drog med sig tjänsteköp genom hela Frölichs
regemente ända ned till korpralen, som också var en Frölich.

Ett ännu oförsyntare ingrepp i regeringsmakten gjorde
de allsmäktiga ständerna av följande anledning. Ryssland
var vid denna tid hemsökt av pesten, som rasade fruktans-
värt i Moskva. För att utestänga smittan från Sveriges
landamären hade Ehrensvärd i egenskap av högste befäl-
havare i Finland år 1771 låtit draga en militärvakt längs
gränsen och anordna karantän. Dessa åtgärder väckte emel-
lertid missnöje hos ryska regeringen, som besvärade sig hos
höga vederbörande i Sverige. Det var på hösten 1771, då
makten ännu låg i Hattarnes händer. Den svenska rege-
ringen svarade med en hänvisning till att Ryssland vidtagit
alldeles likadana åtgärder inom sitt eget land. Men vid riks-
dagen blev det lättare för ryska hovet att få sin vilja fram.
Här kunde Osterman arbeta och spela på den strängen, att
Ehrensvärds militära anstalter kunde bli farliga för Mös-
sorna. Så drevs saken av dem i sekreta utskottet därhän,
att en politiskt rättrogen general skickades över till Finland
för att taga kännedom om Ehrensvärds anstalter och rätta
dem efter omständigheterna. Därefter fick mannen resa
till Petersburg och överenskomma med ryska regeringen
om de åtgärder, som Sverige skulle få vidtaga till skydd mot
pestsmittan. Han ändrade naturligtvis allt, vad Ehrensvärd
hade gjort.

I fråga om tjänstetillsättningar var det ej nog med att
Mössorna började följa Hattarnes exempel att själva utdela
ämbeten, utan de gingo konungamakten ännu närmare in
på livet. De drogo sig ej ens för att återtaga fullmakter,
som utfärdats av regeringen eller, enligt regeringens beslut,
