686 GUSTAV IV ADOLF.

han hittills ägt. Nu är han alldeles rasande, rider, springer,
skriker, fjäskar och fnyser som en ursinnig, sätter alla män-
niskor i rörelse, intrasslar, då han vill utreda, och utreder
gärna, skriver folianter makulatur, ömsom snäses, ömsom
beles vid högkvarteret; han har mycket att uträtta och uträt-
tar ingenting. Mitt folk är uti beständig rörelse.»

Den 10 september har han hunnit till Storkyro. Då skriver
han: »Folket är uti en gruvlig konsternation; de flytta till
skogarna. Överallt möter man gråtande kvinnor, som fråga,
när veneläiset tule.! Broar brännas, färjor och båtar sönder-
huggas, vägarna äro nästan ofarbara; få timmar dager, regn,
blåst och köld, utan furage för hästarna, fienden på hälarna
— så tåga vi nu.»

Den 22 september heter det i hans dagbok: »Mörka äro
kvällarna, ännu mörkare vårt framtida öde. Åter omtalar
man vår nådige konungs hitkomst. Nu vore just rätta tiden
inne och farsen fullkomlig.»

Runebergs dikt >»Konungem.

Till tiden för detta finska arméns andra återtåg får man
förlägga den händelse, som Runeberg omdiktat i sin satiriska
dikt »Konungen», där skalden låter Gustav IV Adolf klä ut
sig i Karl XII:s skrud i närvaro av Toll, en överste Piper
och statssekreteraren för krigsärenden Lagerbring för att
till sist uppdraga åt Lagerbring att till krigshären bringa
budskapet om den märkliga händelsen.

Som källa för denna sin skildring har Runeberg efter allt
att döma använt en snarlik anekdot från f. d. statsrådet
Johan af Wingårds oMinnen», där händelsen dock förlägges
till Gustav Adolfs högkvarter under hans pommerska fält-
tåg. Wingård, som då var Tolls adjutant, säger sig tillsam-
mans med generalen ha blivit »vittne till den vanvettigaste
ceremoni, jag någonsin sett eller får se. Med mycken pomp
och ståt framfördes konungens tjänstehäst; och laddades i
Hans Maj:ts höga närvaro av ryttmästaren Tede med mycken
omsorg ett par halvalns långa, från Sverige medtagna Karl
XII:s, av honom själv brukade, pistoler, med vilka konungen

1 När ryssarne komma.
