448 I KRIGSFÅNGENSKAP.

villa, mången jämväl till en desperat och förtvivlad ytter-
lighet bragte. Jag för min person tillstår, att jag tillförne
aldrig så troligen, innerligen och med andakt bedit min
Gud som under denna vår elända fångenskap. Den kunde
med eftertryck lära oss att taga vår tillflykt till Gud samt
söka hjälp och tröst hos honom i nöden.»

Så framväxte hos mången av dessa krigare i fångenska-
pen en barnafrom förtröstan på Gud, åt vilken en av den
karolinska tidens mest varmhjärtade och anderika psalm-
sångare, Gustav Ollon,! givit uttryck i psalmen 257 i vår nu-
varande psalmbok:

>Sist, min Gud, jag Dig nu beder:
Tag min hand uti Din hand,

så att Du mig alltid leder,

förer till Ditt fröjdeland,

varest ändas allt besvär;

och när loppet slutat är

och jag Dig min anda sänder;,

tag då den i Dina händer!>

Vi kunna följa denna religiösa strömning även genom fänrik
Pipers anteckningar, som berätta oss: »Vi kommo igenom
den utvärtes nöden till närmare eftertanke om vårt andeliga
tillstånd. Men här var en stor brist på andeliga böcker;
hela vårt förråd bestod av några få tyska psalmböcker.
Av bibelen hade vi ej mer än ett exemplar. Därjämte funnos
några postillor. Mig blev här prästesysslan uppdragen»,
fortsätter han; »och på det vi skulle få flera psalmböcker,
skrev jag därav åtskilliga exemplarer.»

Talrika äro vittnesbörden i karolinernas dagböcker om
fångna krigare, som i religionen sökte och funno tröst. Där-
om vittna också de många omsorgsfullt gjorda avskrifter
av uppbyggelseböcker, som finnas bevarade i svenska ar-
kiv och bibliotek. Flere samlingar av »andeliga visor» ha ock
gjorts »till tröst för en sorgse och bedrövad själ uti dess
fängelse».

I följande utdrag ur »En Swensk Fångewijsa» slår oss till
mötes något av den religiösa stämning, som besjälade mången
fången karolin:

1 Ollon var i dagliga livet kamrer vid Stora sjötullen i Stockholm.
