HATTARNE STÄLLA TILL KRIG. 13

hade angelägnare saker att överlägga om. Vi kunna», till-
lade han, »ej inlåta oss därom med prästerna, isynnerhet
när de bliva vid Guds ord.»

Ett betänkligt tecken för Hattarne var också, att flere av
landets främsta officerare nu ställde sig på krigspartiets
motsida. Men regeringen hade tur med sig. På hösten 1740
inträffade nämligen med blott en veckas mellanrum två högst
betydelsefulla dödsfall. Först dog tyske kejsaren, och den
länge väntade kampen om Österrikes tron stod för dörren.
Nu var man i Sverige säker om Frankrikes hjälp i ett krig
mot Ryssland, ty denna makt måste hindras från att bistå
den avlidne kejsarens dotter, Maria Teresia, i kampen om
arvet efter hennes far. Tidpunkten för ett väpnat ingripande
från svensk sida i Ryssland blev också gynnsammare genom
ryska kejsarinnan Annas nu inträffade frånfälle. Här voro
också tronstrider att vänta, och tillfället var kommet för
Sverige att inblanda sig i Rysslands inre oroligheter. Genom
att hjälpa den starkaste och mot Sverige välvilligaste tron-
pretendenten hoppades man vinna tacksamhet och göra
landvinningar. Inför dessa nya utsikter blev stämningen på
riksdagen krigisk.

Till lantmarskalk valdes nästan enhälligt den man, som var
utsedd till överbefälhavare i det blivande kriget, generalmajo-
ren Charles Emil Lewenhaupt, en femtio års man, som
varit en av Karl XII:s drabanter. Mer behövdes ju ej för
att bevisa hans tapperhet. Hans öppna, ärliga väsen och
hans ståtliga uppträdande skaffade honom många vänner och
anhängare. Hans höga börd bidrog också till att ge honom
inflytande, och värdefulla släktförbindelser på både fäderne-
och mödernesidan — hans mor var nämligen syster till
Aurora Königsmarck — gjorde sitt till.

Sekreta utskottet, som blev härden för krigspoliti-
ken, fylldes av adel och borgare, stridslystet folk, som
ytterligare stimulerades av underrättelserna från Peters-
burg. Där hade svenske ministern trätt i förbindelse med
Peter I:s dotter Elisabet, som efter allt att döma hade
de största utsikterna att vinna kronan. De s. k. gammal-
ryssarne, vilka hatade hennes faders nymodiga påfund, sågo
i henne den, som skulle återge Ryssland den gamla goda
tiden. Det lägre folket och soldaterna älskade henne och
