NYA BIDRAG TILL ATTERBOMS BIOGRAFI. 207

eller då hon grät vid hans »lilla sjukbädd» — allt sådant som
numera var hopplöst förbi.

Å andra sidan hade det känsliga skaldelynnet en välbe-
hövlig motvikt i inflytandet från Atterboms hurtige, glad-
lynte far och från hans morbror, prosten Per Kernell, en
hjärtegod och harmonisk man, som blev en förtrogen råd-
givare för ynglingen men tyvärr rycktes bort i förtid av
döden.

Redan som liten levde Per Daniel mest i en drömd fanta-
sivärld, och när han kom till Linköpings läroverk, fann han
sina skolkamrater mäkta tråkiga. Flertalet av dem karak-
teriserade han som »förvildade och av stumma laster för-
torkade». Deras »giftiga umgänge» förkvävde hans »inre musik»,
och han kände sig ensam och oförstådd.

Men isoleringen från kamratkretsen bröts vid universitetet.
I vänners och meningsfränders förtroliga lag kommo Atter-
boms älskvärda sidor som sällskapsmänniska fram, särskilt
den förtrollande berättarförmågan, som kunde få åhörarne
att andlöst lyssna.l

Men studenttiden gav honom också många bittra livs-
erfarenheter. En svår själsskakning medförde förlusten först
av fadern och blott några veckor därefter av morbrodern.
Därmed följde också tunga ekonomiska bekymmer. Men
det värsta av allt var den nästan ständiga kamp, han hade
att föra mot klenhet och en sjuklighet, som tidtals fullstän-
digt bröt ned honom både fysiskt och psykiskt. Till råga
på allt elände angreps han av en svår ögonsjukdom, som
hotade att göra honom blind.

På nyåret 1810 förlorade Atterbom även sin dyrkade mor.
Hon dog av en tärande bröstsjukdom. Stilla och under-
givet skildes hon hädan efter ett svårt lidande, »så som
ett lamb och en trones hjältinna saligen». Sonens längtan
efter henne var som barnets, som trånar efter att för-
nimma tryggheten i moderns knä. Den känslan följde
honom långt in i mannaåldern, och den bortgångna modern

1 Betecknande är anekdoten om hur han på en hemresa från Upp-
sala vid ankomsten till Norrköping fann, att reskassan var tom, men
räddade sig genom att tänja och tänja på en spännande äventyrs-
historia, som han berättade för skjutsbonden, så att denne körde ytter-
ligare tre skjutshåll, ända till Linköping, bara för att få höra berät-
telsen till slut. Och ändå var det själva julafton.
