DE SVENSKA KRIGSFÅNGARNE I RYSSLAND. 459

nytt mod. En gång berättar han t. ex.: »Den 29 oktober
1719, då stor brist var för handen vid skolan, skedde genom
Guds hjärtestyrande kraft, att en viss vän bland de i To-
bolsk befintliga fångarne skänkte en gyllene kedja för att
få något penningar för den.»

Om en svensk fältskär, som vistades i Moskva, berättas
det, att han på sin dödsbädd testamenterade till skolan i
Tobolsk sin enda dyrbarhet, en sidennattrock, som han fått
av en rysk patient.

Den engelske resenären John Bell yttrar i en skildring av
en färd genom Ryssland år 1715 på tal om de fångna ka-
rolinerna i Tobolsk: »Jag måste medgiva, att de svenska
fångarne icke litet bidrogo till att civilisera inbyggarne i
dessa avlägsna trakter. De införde nämligen åtskilliga nyt-
tiga kunskaper och färdigheter, som förut varit okända där
på platsen. Många av officerarne voro personer med vårdad
uppfostran. Jag var närvarande vid några av fångarnes kon-
serter och blev icke litet förvånad över att finna sådan har-
moni och en sådan mångfald instrument i denna trakt av
världen.»

Ståndaktiga och avfällingar.

Beundransvärd är den ståndaktighet, varmed karolinerna,
på ytterst få undantag när, bevarade sin svenska natio-
nalitet och sin lutherska tro, till dess befrielsens timma änt-
ligen slog. Då fingo de sin belöning vid hemkomsten i form
kanske av en högre titel men för övrigt — avsked utan lön
eller i lyckligare fall en sämre avlönad tjänst än före fången-
skapen. Och dock hade de utstått hunger och lidit den
bittraste nöd hellre än att svika sin trohetsed mot fäder-
neslandet och sin religion. Det var en ståndaktighet så-
dan, att t. o. m. deras fiender beundrade dem.

Det är ej blott karolinernas bragder vid Narva, Klissov
och Holovsin, som äro beundransvärda; man bör också
minnas deras tåligt burna lidanden under de långa, tunga
åren i rysk fångenskap, då de fingo bittert ångra, att stånd-
aktighetens anda svek deras ledare vid Perevolotjna. »Det
än, säger en författare, »en stor fråga, om ej karolinerna
