KRIGET I ÖSTERSJÖPROVINSERNA EFTER 1702. 543

tacka för denna ställning. År 1697 hade han å Augusts
vägnar kommit till svenska hovet och erbjudit Karl XII ett
försvarsförbund. När det i stället blev krig mellan de bägge
kungarne, kom Lewenhaupt i en svår belägenhet. Sina
existensmedel hade han fastlåsta i Sachsen och Polen, men å
andra sidan var Sverige ju hans fädernesland, ehuru han
aldrig varit anställd i svensk tjänst. Karl XII fordrade i
alla händelser, att han ofördröjligen skulle återvända till
Sverige, men August förbjöd honom att resa dit. Till sist
tog Lewenhaupt efter mycken tvekan sitt parti och bosatte
sig på neutral ort, i Hamburg.

Men nu var en högmålsprocess redan i gång mot honom i
Sverige, och den slutade år 1703 med dödsdom. En månad
tidigare hade emellertid Lewenhaupt i Hamburg dött i lung-
sot vid något över fyrtio års ålder.

Det var icke på anmodan av August II, som Aurora Kö-
nigsmarck på nyåret 1702 företog den riskabla och miss-
lyckade färden till Karl XII:s högkvarter. Hon gjorde det
helt och hållet på eget bevåg, dock efter samråd med sin
svåger Karl Gustav Lewenhaupt. Men när August fick
kännedom om hennes föresats att resa, beslöt han begagna
sig av den sköna som fredsmedlare och sände med henne
ett brev till Karl XII och ett till Piper.

Kriget i Östersjöprovinserna efter 1702.
Sid. 629 och 630 (568 och 569).

I och med intagandet av Nyenskans hade tsar Peter, föga mer
än två år efter sitt svåra nederlag vid Narva, lyckats få fast
fot vid Östersjön. Därmed hade han också kluvit den östliga
delen av det svenska väldet mitt itu. Och detta hade skett
på en punkt, vars besittning Gustav Adolf skattat så utom-
ordentligt högt ur strategisk synpunkt, lika högt som det
faktum, att ryssen icke utan Sveriges medgivande kunde
sätta en båt i Östersjön. Tsarens nyvunna ypperliga försvars-
position var oåtkomlig för svenska flottan med dess stora,
för sjöslag på öppna havet avsedda fartyg. Under de följande
