498 GUSTAV IV ADOLFS FÖRMYNDARE.

Då bödelskärran med Anckarström i kom fram till av-
rättningsplatsen, »sprang han, full av glädje att vara sitt mål
så nära, upp såsom en ung gosse av kärran och ner på backen,
ställde sig emellan prästerna och gick så fram, som är ett
gott stycke».

»När han besteg schavotten, hörde jag», fortsätter Gjörwell,
»somkring mig många fula ocn hårda ord, dem jag dock icke
vill eller kan här upptaga, ty bitterheten bland folket var
allmän och stor ända in uti sista stunden.» Den livdömde
kastade sig nu på knä och »avbad än en gång sina många
och svåra synder; och när förberedelserna för dödshugget
voro avslutade, sade han »med tydelig och oförfärad röst:
”Pris och ära vare Dig, Herre Jesu innerlig! då i detsamma
mästermannen och rackaren skilde huvudet och handen
ifrån kroppen. Alla åsågo med största förundran hans stora
frimodighet och synbara glädje.»

Sedan följde den obeskrivligt fasansfulla scenen med krop-
pens sönderstyckande och huvudets samt högra handens
uppspikande på en hög påle. Självaste de förhärdade böd-
larne måste styrka sig till den ohyggliga förrättningen med
bröd och brännvin.!

Anckarströms släkt fick kungligt tillstånd att ändra sitt

namn till Löwenström.
x

1 Anckarströms änka gifte om sig med sin älskare, en Rundberg,
antagligen samme man som vwvarit med henne och Anckarström på
Gottlandsresan. Rundberg blev häradshövding på Gottland men skilde
sig snart från hustrun. Själv blev han sedan avsatt. En tid därefter
begingos åtskilliga stora silverstölder i flere kyrkor på ön, men man
lyckades icke upptäcka tjuvame. Så hände sig i en församling, att
den gamle kyrkoherden på lördagskvällen satt och läste igenom den
predikan, som han skulle hålla följande dag, då han i månskenet får
se, hur en karl klättrar in genom fönstret till sakristian. Erinrande
sig regeringens befallning att gripa kyrktjuvarne levande eller döda,
tar han. med sig sin dräng, och bägge lägga sig med laddade gevär
på lur utanför kyrkan. Om en stund kommer tjuven fram till fön-
stret och kastar ned en mängd silver. Men när han skall klättra ut
genom fönstret, smälla två skott, och han störtar med ett högt skri
till marken. Kyrkoherden och hans dräng springa fram; men döm
om deras förtvivlan, när prästmannen i den dödligt sårade helge-
rånaren igenkänner sin egen bror, häradshövding Rundberg! Detta
skall ha skett år 1803.
