112 KARL XIII:S OCH KARL XIV JOHANS TID.

Napoleon hade emellertid å sin sida in i det längsta erbju-
dit Finland och mer till, om Sverige ville ställa sig på hans
sida. Karl Johan hade låtit svara, att om kejsaren ville ge
honom Norge, skulle han bliva hans man. Men det vill
Napoleon icke säga ja till.

Vad Guadeloupe beträffar, så avträddes ön år 1814 till
Frankrike mot en av England tillförsäkrad ersättning av
24 millioner francs, den s. k. Guadeloupefonden. Med dessa
medel åtog sig Karl Johan år 1815 att betala vad som åter-
stod av :Sveriges utländska statsskuld efter 1812 års par-
tiella statsbankrutt, mot att ständerna tillförsäkrade honom
och hans arvingar 300,000 riksdaler årligen.

Med statsskuldernas betalning var emellertid rikets finan-
siella nöd ej avhjälpt, ty ej blott krigen utan även den
handelskris, som utbröt efter deras slut, hade vållat en så-
dan oreda i penningväsendet, att banken ej kunde inlösa
sina sedlar. Hur en myntreglering eller »realisation» skulle
kunna åstadkommas var föremål för många och långa över-
läggningar på riksdagarna ända till år 1834, då ständerna
antogo ett förslag, som utarbetats av den begåvade och
grundligt studerade finansmannen, f. d. kavallerilöjtnanten,
numera prosten i Sala greve Fredrik Bogislaus von Schwe-
rin. Derefter kunde banken åter öppnas för silverutväxling.
Sedlarna inlöstes dock icke efter namnvärdet utan efter det
värde, vartill de då för tiden sjunkit i allmänna rörelsen.

» Ld
14

I spetsen för svenska trupper landsteg Karl Johan på våren
1813 i svenska Pommern. En gammal knekt vid Västgöta
regemente, som var med i kriget, har i sina anteckningar
på sitt enkla, knaggliga språk försökt sig på att åstadkomma
en svensk hjältedikt om sitt och »Karl Johånns» ingripande
för att skipa rättvisa här i världen. Den börjar så:

»Den åttonde i maij månad då ginge wi om bord,
då öwerste Adelkröis oss trösta med ett ord:
”Swärges Prins Charl Johan siälf skall föra oss an.
