FÖRHÅLLANDET TILL DANMARK OCH TYSKLAND. 229

andra tyska furstars »spraktiker och stämplingar» 1 förbindel-
se med svenska upprorsmakare och landsförrädare. Denna
misstänksamhet tilltog med åren. Ålderdomen är ju, som
Tegel säger, »misstänklig och räddhågad». Man läse t. ex.
följande brev till ståthållaren på Kalmar slott, skrivet år
1552 med anledning av att konungens svåger 1 första giftet
ämnade komma hit:

»Vi give dig till känna, att hertig Frans till Sachsen haver
haft sitt bud till Oss, och have Vi förnummit, att han aktar
sig hit i landet i sommar, ändock Vi icke vete för vad orsaks
skull, kunne dock tänka, att han vill hava och intet giva,
efter han sitt mycket förslumbrat! haver. Så är Vår vilje, att
om förbemälde hertig Frans hit inkommer, det du dock skic-
kar dig emot honom efter tillbörlighet. Dock efter de tyske
fast svinde? äro till att uppspana alle lägligheter och hava
icke ofta den mening därmed, som de föregiva, ligger förden-
skull ingen ringa makt uppå, att man ser sig med dem vise-
ligen före. Därföre vilje Vi dig förmanat hava, att du icke
uti någon måtto om någre Våre lägenheter förbemälte her-
tig Frans förständiga skall, ändock han Oss med blods-
förvantskap, efter Vi hans syster ägde, förbunden varit
haver. Dock om du något synnerligit med lämpa utav honom
utleta kunde, vore det Oss icke obehageligit. Vilje Vi ock,
att du din hustru sådan förvarning giva skall, det hon tager
sig för honom till vara, att han icke heller någre lägenheter
av henne erfara eller utleta måtte, och att du eljest uppå
alla saker ett flitigt och noga uppseende hava vill och ju
lagar dina stycken så, att förbemälte hertig Frans icke'bli-
ver mycket vis om Våre och riksens lägenheter.»

k

Vad förhållandet till tyske kejsaren angår, kan det ha sitt
intresse som tidsbild att se, hurusom ej ens vårt avlägsna
land blev oberört av den väldiga tvekamp mellan de kristna
och turkarne, som denna tid utkämpades på Ungerns slätter.
År 1542 kommo sändebud från kejsaren till konung
Gustav med begäran om hjälp mot turkarne medels »en dråp-
lig summa penningar»s. Men Gustav Vasa svarade, att hans

1 Förslösat sin egendom. — ? Snabbe.
