278 DET MÖRKNAR.

Många av hennes förutsägelser visade sig med tiden alldeles
felaktiga, men en del slogo naturligtvis in, helt eller delvis,
och det blev förstås dem, som folk kom ihåg. I själva verket
är hennes sannspåddhet åtminstone i flere fall ej så mycket
att undra på, eftersom den ryktbara sibyllan besöktes av
huvudstadens högsta kretsar och därför måste ha haft lätt
att hålla sig å jour med vad som pratades och hände på sam-
hällets höjder. Sedan kunde det i många fall vara nog med
en skarp begåvning för att förutse, vad som skulle hända.
Det påstods ock, att polismästare Liljensparre använde
skaffesumpsgumman» som ett slags spion och genom henne
fick viktiga upplysningar om vad som sades och tänktes i
staden; och det är ju mycket möjligt, att han gengäldade
hennes skvaller med vad han själv visste.

Spådomsyrket var säkert lönande. Av mantalslängderna
framgår, att mamsell Arfvidsson en tid skattade för överflöd
och höll sig med två pigor, av vilka den ena, som än kallas
Adotia, än Adrecka Dordi, var sturkinna från Marocko, här
döpt. Men anno 1800 finner man, att den 65-åriga sibyllans
lyckostjärna var i nedgående. Den gustavianska societeten
hade övergivit henne, och i mantalslängden står antecknat
om henne och hennes ålderstigna piga Adrecka Dordi, att de
bägge voro »orkeslösa och utfattiga». Sedan försvinner hon
ur mantalslängderna. Antagligen har hon slutat sina dagar på
något fattighus.

Litteratur: Sturzen-Becker, Henrik Gustaf Ulfklo. — Gustat
III:s guldmakare. (Svensk månadsskrift för år 1864.)
Gösta Bodman, Alkemi eller konsten att framställa
guld ur oädla metaller. (Guldsmedsposten för no-
vember 1914.)

Carl Forsstrand, Spåkvinnor och trollkarlar. Häft.
kr. 4: —; inb. kr. 6: 75.

Konungens gullgossar.

självsvåldet hos de unga officerare och hovmän, som
Gustav omgav sig med, och konungens otillbörliga flat-
het mot dessa sina »smekungars, såsom man kallade dem.

TILL det gustavianska hovlivets skuggsidor hörde också
