244 EN STORHETSTID FÖR VÅR ANDLIGA KULTUR.

kärlek till naturen och lantlivets stillhet dallrar också genom
många av hans sånger. Typiskt för dessa känslor är det
lilla fina kvädet »Till en fågeb, i vilket den erotiska
känslan förmält sig med en ädel, vemodsfull naturstämning:

»Du lilla fågel, hör:

säg vad det är, som rör

din glada tungal

Ar du ditt Stockholm kvitt?
Får du på landet fritt

om frihet sjunga?

Men kanske, täcka djur,
du aldrig var i bur;

ty vill jag fråga,

om du ej sinnet än

har fäst vid någon vän,
som gör dig plåga?

Du lämnar mig ej svar.
Att ingen sorg du har
det kan jag döma.

Ack, om jag glad som du,
fick alltid, liksom nu,

all världen glömmal»

Så hör man ofta, hur hovmannen grips av längtan att bli
»sitt Stockholm kvitt» och få dra sig undan till en stilla vrå
i naturens sköte. Isynnerhet är det ett ställe, som skalden
har kärt: det fagra Ängsö, kringspolat av Mälarvåg, mel-
lan fjärdar och sund. Här framlevde Dalin några av sina
lyckligaste dagar under besök hos Avazuordens chef, hov-
kanslern, sedermera presidenten Karl Fredrik Piper och
hans grevinna. I den stämningsfulla vÄngsövisan» har
han i folkviseton återgivit en sägen om ställets forne
ägare, herr Ambjörn Sixtensson Sparre och Stolts Ingeborg.
Under denna form ger han också en hyllningsgärd åt plat-
sens hehag och dess »tusende nöjem. Betagande fagra äro
slutstroferna:

»Och solen gick ned över Fagerön,
och Granfjärden stod som en spegel;
och jorden bar frukter, och himlen var skön,

och stranden var prydder med segel.
Till hova! är stolt, men Ängsön har tusende nöjen.

! Hovet.
