KARL JOHAN MEDVERKAR TILL ATT STÖRTA NAPOLEON. 109

förut, så att han ej blir misslynt.» Någon tid senare kan Ro-
sen glädja Engeström med följande meddelande: »Nu har
jag med mycket besvär fått köttransporten till engelska
flottan så arrangerad, att säkerligen inga mer klagomål därom
skola existera.»

Engelsmännen å sin sida gengäldade den förekommande
behandling, de rönte. »Ingen dag går förbiv, skriver Rosen
till Engeström, »som ej engelska örlogsmän anhålla svenska
skepp bara för att säga dem komplimenter och släppa dem
genast.»

Sin skyldighet att stänga Östersjön för engelska fartyg
fullgjorde svenska regeringen på det viset, att den statio-
nerade några kanonbåtar i Öresund. Sedan gingo engels-
männen ej vidare dit utan — togo vägen genom stora Bält.

Snart kom det till Napoleons öron, att smyghandeln mellan
England och Sverige pågick som förut, och att icke ett skott
lossades i det »krig», han befallt. Då var den väldiges vredes-
mått rågat. Han hade icke väjt för att på grund av ohör-
samhet i fråga om fastlandsspärrningen köra bort sin egen
bror från Holland, vars krona Napoleon givit honom. Nu
lät han med franska trupper besätta svenska Pommern på
nyåret 1812. Därmed trodde han sig ha riktigt kväst Sverige.
Men i stället hade han framkallat ett utbrott av många sven-
skars jäsande förbittring. Skulle de längre tåla att se sitt land
behandlat som ett franskt lydrike? »Handsken är kastad»,
utbrast Karl Johan. »Jag skall upptaga den.» För att få medel
till kriget sammankallades en urtima riksdag till Örebro 1812.

Men varifrån skaffa pengar till rustningar, då bevillningen
företrädesvis gick åt till avbetalningar å riksskulden? Jo
man hittade på att följa Napoleons höga föredöme. Han hade
nyss utfärdat en förklaring, att en hel del fordringar, som
svenska undersåtar hade hos franska köpmän, genom kriget
förfallit. Nu svarade man från svensk sida på samma sätt,
och det ej blott rörande rent franska fordringar i Sverige utan
också beträffande lån, vilka svenskar upptagit i Holland
och andra stater, som numera lydde under fransk spira. Det
var omkring hälften av den svenska statsskulden, som på det
viset avskrevs. En stor del av dessa pengar kunde i stället
användas för rustningar. Till förstärkning av den levande
försvarskraften beslöt ständerna, att varje svensk yngling
