I DEMOTIKA OCH TIMURTASCH. 159

Under sin vistelse i Egypten hade Eneman blivit utnämnd
till professor vid Uppsala universitet i orientaliska språk,
vari han förut, som Nordberg säger, »icke allenast här hemma
lagt en god grund, utan ock perfectionerat sig! däruti, medan
han varit legationspräst uti Konstantinopel.

Han återvände nu genom Italien till fäderneslandet. Ko-
nungen befallde honom, berättar Hultman, »att vid biblio-
teket i Uppsala inrätta allt det, som han under sin resa
erfarit, och den åtskillnad, som kunde vara emellan det som
i vår heliga bibel beskrives och han i desse länder med dess
ögon sett och antecknat. Men ungefär !/2 år efter dess an-
komst till Uppsala blev han igenom döden avgången. Hans
passion? har varit lungsot, vilken sjukdom han ock hade, då
han tog sitt avsked ifrån Hans Maj:t uti Timurtasch.»

I september installerades han i sin nya tjänst men insjuk-
nade dagen därefter och måste intaga sängen. Snart vi-
sade det sig, att tillståndet var hopplöst. På sotsängen lät
han viga sig vid sin trolovade, Olof Rudbeck den yngres
dotter, som troget väntat på honom i de åtta långa år,
han varit utomlands, först med Karl XII:s armé och sedan
på sin forskningsfärd i. Orienten. Han dog vid blott tret-
tioåtta års ålder, sörjd och saknad av alla, som kommit i
beröring med den älsklige, barnafromme och redlige man-
nen. Sällan ha förhoppningar, som fästats vid en ung for-
skare, blivit avklippta under mera gripande förhållanden.
Nyss hemkommen från det jordiska Jerusalem hade han
»skyndat bort till det nya Jerusalem».

Sjukdomen tycks ha grundlagts under den färd, han före-
tog från Kairo till Sinai på kamelryggen. Eneman är sanno-
likt den förste svenske man, som besökt detta ökenland, där
»sunnanvädret kom som en halv låga, den han måste draga
in och svettas ut. I Asien började sjukdomen taga över-
hand med honom och lägga hämsko på hans forskningsarbete.
Han hade så gärna velat från Damaskus fortsätta några dags-
leder in i öknen till ruinstaden Palmyra med dess många
inskriptioner, som ingen ännu hade lyckats tyda. Men som
man ser av ett brev från november 1712, tordes han icke
längre lita på sina krafter. Han kände sig, säger han, »alltför

1 Fullkomnat sig. — ? Lidande.
