452 TIDER AV ENDRÄKT OCH SÖNDRING I NORDEN.

vilja.» Tidigare på året hade man på en herredag I Arboga
högtidligen kommit överens om att aldrig välja utländsk
konung i Sverigel
De danska herrar, som erbjudit Sverige lyckan av att även-

ledes få Kristofer till konung, hade skildrat honom med de
fagraste färger,

»huru han var manlig, mild och vis,

och att skönare person kunde ej vara

bland alla herrar i världene äro.

Förutan svek är han, fulltro;!
han är ock alltid glad och fro.?»

Tyvärr synes den rosande skildringen icke riktigt svara
mot den enda bild av Kristofer, som finns bevarad.

År 1442 valdes Kristofer till konung även i Norge, och
så hade man återigen en union mellan de tre skandinaviska
rikena. Karl Knutsson fick nedlägga riksföreståndarskapet
och nöja sig med Finland och Öland som förläning. Den
nye konungen lade an på att vinna sin mäktige medtäv-
lares bevågenhet. Han överhopade herr Karl med vänskaps-
betygelser och bad honom vara för sig en fader, så skulle
konungen vara honom en trogen son. Men Karl Knutsson
svarade blygsamt nog med att föreslå ett ombyte av dessa
roller.

Allmogen hade emellertid svårt att förlika sig med den
nye unionskonungen. När Kristofer arm i arm med Karl
Knutsson höll sitt högtidliga intåg i huvudstaden, hörde
man ett mummel från folkmassan, att det hade varit vida
bättre, om man till konung fått den ståtlige herr Karl än
den lille tjocke tysken. »Ve dem, som så ställt tilll» knotades
det.

Det första intrycket av den nye konungen förbättrades
icke, då det under hans regering inträffade hungersnöd och
dyr tid, så att folket måste blanda bark i brödet. Hur myc-
ken skuld härför som rättvisligen bör läggas på konungen
för de skatter han utkrävde, är svårt att bedöma. Men
den fattiga allmogen kunde i alla händelser ha skäl att
harmas, när den såg konungen draga fram genom landet
med ett stort och lysande följe med så många hästar, att

1 Trofast. — ? Tyska froh = glad.
