EN SVÄRMISK MUNKS KÄRLEK TILL ETT HELGON. 299

underverk voro medeltidsmänniskorna fyllda — och de trod-
de på fullt allvar på dem.

De hade inga skolor, där de genom studium av naturlära
och historia kunde som motvikt få en inblick i naturens och
människolivets lagar. För dem var underverket något som
kunde inträffa när som helst. I själva verket gingo de stän-
digt och väntade på att Gud skulle genom övernaturligt in-
gripande uppenbara sin nåd. Underverket — brytandet av
naturlagarna — blev för dem det naturliga. Fantasien var
till - ytterlighet uppjagad och såg hela tillvaron fylld av
änglar och djävlar, som kämpade om de arma människosjä-
larna. Och djävulens hemsökelser togo sig ofta uttryck i
hysteriska anfall, påminnande om fallandesjuka.

Man kan lätt tänka sig, hur överspänd en obildad bond-
flicka som Kristina måste bli, fylld som hennes fantasi var
uteslutande med de helgonlegender, vilka överallt förkunnades
av präster och munkar, och ytterligare upphetsad genom
fastor, vakor och alla slags 'späkningar, varigenom hon sökte
betvinga det upproriska köttet. När hon ej längre förmådde
med något upptänkligt medel hålla sömnen från sig, bru-
kade hon lägga sig på det hårda, kalla stengolvet. Så ofta
hon vaknade under nattens timmar, reste hon sig för att
knäböja i bön. Hon bar närmast kroppen en tagelskjorta,
som stack och gnagde. Över den hade hon kastat en grov
ylleklädnad, vilken hölls ihop med ett knutigt rep, som skar
in i midjan.

I det tillstånd av kroppslig och andlig feberhetta, som
blev den naturliga följden av ett dylikt liv, samlade hon, lik-
som så mången annan av medeltidens överspända kvinnor,
hela sin känslas glöd i kärlek till sbrudgummen» Kristus.
Liksom munken dyrkade Jungfru Maria och kunde frossa 1 väl-
lusten av att mottaga himladrottningens kyssar, som fyllde
hjärtat med salighet, och få trycka det feberheta ansiktet
mot hennes ljuva barm, så tändes också extasens glöd på
bleka jungfrukinder vid tanken på mötet med den himmelske
brudgummen. Hur törstade ej brudens läppar efter brudgum-
mens kyss, hur längtade hon ej efter hans famntag, den starkes,
den allsmäktiges, efter att känna hela sitt väsen smälta sam-
man med hans i salig hänryckning bortom tid och rum! Den
medeltida litteraturen är fylld av hänförda skildringar av
