EN MÅNGFRESTANDE TID. 177

En inkomstkälla, vars vanvård väckte bekymmer hos re-
geringen och riksdagen, var sjöfågelstammen. Anledningen
till farhågorna var framför allt den, att både bland kustens
befolkning och sjöfarande »inrotat sig en fördärvelig vana»
att genom obetänksam »äggning», d. v. s. plundring av äggen
i sjöfågelns bon, föra utrotningskrig mot »alla de sorter sjö-
fågel, som till förmerande av deras släkten där hela våren
och sommaren hava sine tillhåll, varigenom ej allenast skär-
gårdsboernes föda och näring märkeligen förminskas utan
även de övrige rikets undersåtare en dryg känning tillfogas,
i det den oundgängelige dun- och fjädervaran till skäligt
pris ej står att erhållassv. På riksdagens anhållan utfärdade
Kungl. Maj:t år 1762 ett förbud mot äggning i skärgården
vid straff från 10 till 50 daler s. m., alltefter vederbörandes
förmögenhetsställning. I förstnämnda fall straffades den
brottslige dessutom med att »stå en söndag i stocken vid
kyrkodörrem. Barn, som överträdde förbudet, skulle v»agas
efter lag och stånda i stocken».

Den som visade sig »så ondskefull, att han antingen på
boet dödar fågelen eller dess ungar eller förstörer dess ägg
och bo», fick sitt straff skärpt med spöslitning eller fängelse
vid vatten och bröd. »Alle de», hette det vidare, »som kunna
hava sig detta skadelige äggande bekant vara av någon
utövat och det förtiga, plikte, som om de själve äggningen
begångit.»

En mångfrestande tid.

som ej lämpade sig för vårt klimat, t. ex. tobaks- och

silkesodling i stor skala. Linnés dagbok från hans
västgötaresa år 1746 ger ett livligt intryck av tobaksod-
lingens omfattning på den tiden. »Tobak var», skriver han,
sför några och tjugo år sedan en sällsynt ört i Sverige, och
man tvivlade, om den någonsin kunde i Sverige med båtnad
planteras. Här utkommo publike och private skrifter, som
sökte råda och lära lantmannen att anlägga sådane nyttige
plantager. Bonden var ovan, riste på huvudet och vwille ej

l :N betänklig sak var, att Hattarne sökte skapa näringar,
