FRANS MIKAEL FRANZÉN. 737

uppfostrades med. »Sången över Creutz» börjar för mot-
sättningens skull med en skildring av den nordiska forn-
tidens »rysligt vilda» skaldskap:

sIngen Erato! på Tules fjällar
gratierna? böd till dans. Där klang

i dess stormbebodda hällar

ingen lesbisk? sång. Blott Rota" sprang
tjutande kring heden; och i spåren
döden flög från rad till rad.

Barden stod på klippans brant, och håren
på hans hjässa reste sig. Han kvad:
såsom nordanvinden skarpa

stormade hans ljud; och på den harpa,
där hans djärva fingrar lopp,

stänktes blod av slagna kämpars tropp.

Långsamt mogna vettet och behagen;
hemsk var denna sång, var blott ett skri
av barbaren, som betagen

tryckte känslan ut med raseri.>

Den götiske barden

»sjöng om stjärnevalvet, som kring fjällen
svängs av en osynlig hand,

sjöng om gastars skrän i norrskenskvällen
mellan isberg längs vid havets rand»>.

Som en motsats till denna vilda, barbariska sång tecknar
Franzén därpå den harmoniska klassiska poesin:

»Bland cypriska!? favoner?,

följd av gratier och kupidoner”,

där naturen sorglös ler,

föddes skönheten — och föds ej mer.

Franzén ser nu i Creutz den förste representanten i Nor-
den för denna förädlade diktkonst:

»Vilka syner! Afrodites duvor
kyssas här uti en mossig tall.
Nymfer där på hedens tuvor
lockas fram vid ljuva flöjters skall.»>

1 En av grekernas nio sånggudinnor. — ? Behagens gudinnor. -—
3 Ett par av Greklands mest berömda diktare voro från ön Lesbos.
— 4 En av valkyriorna. — 5 Från Cypern, kärleksgudinnans älsklings-
plats: kärleksmättade. — ? Västanfläktar, vårvindar. — 7 Kärleksgudar.
