DEN HBELIGA BIRGITTA. 393

det varma, innerliga hatet kan framalstra. Uppenbarelsen
börjar sålunda:

»Ormen och hans hona hava båda gift I sin beblandelse,
och av deras natur födes en etterorm. Eftersom modern ej
har spene, som den nyfödde ormen kan dia, lägger hon sig
över sin son och gör honom så het, att han nästan kvävs.
När han så känner mycken värme ovantill och mycken köld
från jorden, då tvingar nöden honom att vända munnen till
jorden och så småningom suga jorden och äta. Därefter lär
modern honom att röra sig och stinger honom i stjärten.
Och när han börjar sträcka ut sig, stinger hon honom åter-
igen, för att han skall draga åt sig stjärten. Sammalunda
stinger hon huvudet och lär honom så att ömsom sträcka
ut sig och ömsom slingra sig i krok.

Därpå ser modern ut något ställe, varest solen är varm,
och drager sin son med sig dit och går sakta före honom,
så att han lär sig följa. Och när han följer och somnar i
solens hetta, tänker modern så för sig själv: ”Min son har
gadd till ilska, och därför är behövligt, att han lär sig stinga.
Men emedan hans gadd ännu är mjuk, brister den snart,
om jag lägger något hårt framför honom, innan han blir
stark och van att stinga.” Och därför uppletar hon något,
som är mycket mjukt, och lägger för honom, medan han
sover. Därefter blåser hon i hans öron och väcker honom
så häftigt, att han blir alldeles som utom sig av hennes
andedräkts rörelser och börjar att stinga det mjuka, som
blivit lagt framför honom. Han vänjes nu så länge att
stinga det mjuka, att gadden hårdnar genom styngens upp-
repande; och sedan börjar han stinga stenar och stockar
och andra hårda ting. När sonen så blivit lärd att stinga,
låter modern honom fara.

Sådan är den mannen, som du känner, ty han är såsom
en ormunge, född av ormlik fader och ormlik och etterfull
kvinna. Ty båda dessa sammankommo med det värsta etter,
som är högfärden, vilken på ett mera fördärvligt sätt skader
själen än gift skadar kroppen. Visserligen, denne orm hau?
en övermåttan stark ärelystnad och oskäliga begärelser och
brann av lusta till kvinnan. Och hon såg honom vara klok
och fager och brann med stadig älskog till ormen. Sålunda
kommo de samman med högfärd och försmådde att frukta
