174 ISLÄNDSKA ÄTTSAGOR.

»Ej ha vi kvinnosinnes, svarade Skarpheden, »att vi vredgas
vid allt.o

»Vredgades dock Gunnar å edra vägnar», genmälte hon, fast
han synes hovsint. Och hämnens I icke detta, då skolen I
aldrig hämnas någon skymf.s

»Käringen, moder vår, finner gamman i att hetsa oss», sade
Skarpheden och hånlog. Dock sprang honom svetten i pan-
nan, och röda fläckar trädde fram på kinderna, vad eljes ej
var fallet. Grim satt tyst och bet sig i läppen. På Helge
rördes ingen muskel.

Nial sade: »Fram kommer man, husfru, fast man sakta far.»

Då Nial om kvällen låg i sin säng, hörde han, hur en yxa
utanför rörde vid brädväggen, så att det klang. Därinne var
ett annat rum, där sköldar plägade hänga. Nialsåg, att de
voro borta.

»Vem har tagit ned våra sköldar?» sporde han.

»Dina söner gingo ut med dem», svarade Bergtora.

Nial ryckte raskt till sig skorna och for ut, gick på andra
sidan huset och såg, hur sönerna skredo uppför backen.
»Varthän ämnen I eder, Skarpheden?» sporde han. Skarp-
heden svarade: »Ut att leta efter dina får.»

»Ej tänken I dräpa dem med vapem, sade Nial. »I annat
ärende ären I stadda.»

»Laxar skola vi fånga, om vi ej finna fårens, genmälte
Skarpheden.

» Väl vore då, om ej laxarna sprattlade undan», sade Nial.

Sönerna drogo sin väg, och Nial gick tillbaka in i sin säng.
flan vände sig till Bergtora: »Därute voro sönerna dina alla
i vapen, och du har väl eggat dem till något.:

»Innerligt skall jag tacka dem, om de bringa mig hem bud
om Sigmunds dråp», sade Bergtora.

I dagningen närmade sig Nialssönerna Lidarände. Där
stötte de samman med Sigmund och Sköld.

Skarpheden sade: »Tag dina vapen, Sigmund, och värj
dig! Det är dig nu mer nödigt än att dikta nidkväde om oss
bröder.»

Sigmund bar hjälm på huvudet, sköld vid sida, svärd I
bälte och spjut i hand. Han rusade mot Skarpheden och satte
