SVERIGES FÖRVÄRV AV ESTLAND LEDER TILL BRÖDRASTRID. 285

1 Estland och Livland samt löfte om tsarens bistånd mot
Sveriges fiender.

Sedan skrivelsen uppsatts och beseglats, blevo sändebuden
av tsaren inbjudna till en festmåltid, vid vilken fursten själv
iskänkte en skål mjöd åt var och en av sina gäster och sade,
för att anföra sändebudens egen berättelse, »att de skulle
göra sig glada. Sedan stod tsaren upp och talade sålunda:
”Eder herre, konung Erik, och hans framlidne fader, konung
Gustav, och andre Sveriges kongar och herrar hava ofta stått
därefter och begärt vara uti broderskap med oss. Dock likväl
är det förr icke skett, men nu haver Gud det så lagat, att vi
äro blivne bröder och vilje stå varannan bi, så länge vi leve;
och hoppas Oss till Gud, att vi ville övervinna och trampa
alle våre fiender under våre fötter.” Och tog så en skål av
bordet i sin hand och sade: ”Vi önske Vår broder konung
Erik lycka och välfärd, och bedje och begäre det av Gud, att
han må hava ett lyckosamt regemente och övervinna alle
sine och bägges våre fiender; därpå dricke Vi Vår broders
konung Eriks skål.” Och drack den ut, och han gav oss var
sin skål av sin egen hand och bad oss dricka Kungl. Maj:ts
skål. Och alle de, som där 1I stuvan voro, drucko Kungl.
Maj:ts skål.

Sedan gick han åter omkring bordsänden och satte sig till
bords igen uti sin stol och befallde, att vi ock skulle gå till
vårt bord igen. Och som vi hade suttit ett litet skifte, så ble-
vo vi åter uppkallade och skulle gå fram till storfursten igen,
och så fick han oss var sin skål mjöd till god natt. Därmed
drogo vi i vårt härbärge igen. Så kom åter en myndig bojar,
benämnd Samulei Gregorieson, och den skrivaren Ivan Du-
binskoj och storfurstens källarsvenner med en hop mjöd
igen och sade, att storfursten hade skickat dem hit därmed
till att pläga oss.

Den 17 februari blevo vi åter uppfordrade till storfursten.
Som vi kommo därin, så satt storfurstens äldre son, benämnd
Ivan Ivanovitsch, på en stol på högra sidan om storfursten.
Och när Drusina, sekreteraren, hade betackat storfursten
på våre vägnar för alle Hans kejserliga Maj:ts välplägningar,
så stod ock den unge herren upp och frågade: ”Huru mår
vår faderbroder konung Erik.” Herr Nils Gyllenstierna sva-
