418 SIERSKAN FRÅN NORDEN.

tum, vilken hon alltifrån sin barndom hade i sitt hjärta in-
skriven, att Han ville och kunde bevara hennes jungfrudom
ospilld; och med Hans hjälp förmådde den rena jungfrun för-
sta natten de i brudsäng kommo omvända sin käraste brud-
gum med sina helga råd och gudliga samtal så, att han med
en ed förband sig att aldrig vilja bryta jungfrudomens ren-
het. Och från den stunden och natten älskades de inbördes
i ren, gudlig kärlek såsom syskon och ej som hjonelag. Han
kallade henne sin käraste syster och ej sin hustru, och hon
nämnde honom sin käraste broder och ej husbonde.

Nu på det de sin lekamen skulle dess bättre övervinna
och göra honom själen undergiven, började de båda genast
öva sig i största återhåll och kroppens tvingande, vetandes,
att renheten aldrig hålles i överflödigheten, och att buksens
fylla uppväcker lemmarnas olovliga rörelse. Ty varje natt,
efter kroppens måtteliga och skäliga ryktan, blevo de i sin
lönliga sängkammare länge i gudliga böner, suckan och
knäfall, till dess att längtan efter vila övervann deras trötta
lekamen.

Men hurudan var denna vila? Hon var för deras trötta
kroppar mer möda och oro än vila. Förty de tu konungsliga
barnen i sin främsta och blomstrande ålder lågo de allra
flesta nätter var och en för sig på golvet, intet havandes
eller tagandes till kläder utan ett enkelt kläde var och en under
sig och ett örngott under sitt huvud samt en enkel kappa
eller mantel över sig.

Huru hon levde hos sin moder i Rom.

På det hon skulle fullkomligen övervinna sig själv och i
den sanna ödmjukhetens och lydnadens djup sig innerligen
nedersänka, var hennes moder så hård mot henne som mot
sig själv, så att hon idkeligen och ofta lät grymliga flänga
henne med ris, jämväl för tanklösa ord och minsta förseelse,
som hända kunde. Vilket den ädla vinkvisten allt gladeliga
tålde utan genknorrande och vrede.

Det hände en gång, att hon, storligen ombedd av abbedis-
san i S:t Laurentii kloster, gick in i klostret utan sin moders
och skriftefaders orlov — ej för självsvålds skull utan för att
se och skåda deras helga seder och umgängelse — och dvaldes
