760 FRÅN ALT-RANSTÄDT TILL PEREVOLOTJNA.

att tsardömet skakats i sina grundvalar. Inför egna under-
såtar hade hans anseende och maktställning blivit rubbad,
och Pultava-slaget kunde ha blivit signalen till utbrottet av
hotande upprorsrörelser. Säkerligen hade också en ny svensk
seger i Syd-Ryssland lockat turkar och tatarer in i kampen
på Karl XII:s sida. Och inom Polen hade den givetvis gjort
slut på det ryska inflytandet och frigjort de förstärknings-
trupper, som voro avsedda att av Stanislav tillföras svenska
armén.

En rysk gevärskula . . . sårfeber — och ledningen gli-
der ur den segervane hjältens hand. O, vanitas vanitatum —
fåfängligheters fåfänglighet! Ett skott smäller — det dödar ej,
och dock avgör det skottet hela framtiden för två käm-
pande folk. En hård liten borrande tingest kommer vinande,
kanske avskjuten utan en aning om vem den skall träffa,
och gör den starkaste oförmögen att stå på sin post. Få-
fängligheters fåfänglighet — allt är fåfänglighet.

Litteratur: Harald Hjärne, Svenska nederlagsminnen. (I hans
bok >Östanifrån>.)

Karl XII:s färd över stäppen från Pere-
volotina till Bender.

omkring ett tusen svenskar — bland dem större delen

av drabanterna under befäl av kaptenlöjtnanten Karl
Gustav Hårdh — samt ett par tre tusen kosacker, vilka till
största delen summit med sina hästar över floden. Bland dem
befann sig även Mazepa. Nästan alla i denna skara tyckas ha
varit beridna utom de sjuka och svårt sårade, vilka trans-
porterades på vagnar. Karl själv färdades i en halvtäckt
vagn med Hårdh vid sin sida.

En ansträngande färd blev det i den fruktansvärda som-
marhettan, och det var så ont om vatten, att många både
människor och hästar dukade under. Fältprästen Agrell
har vältaliga skildringar av den olidliga hettan där ute på den
ändlösa stäppen, där det icke »fäånns den ringaste buske; och

DEN trupp, som följde konungen över Dnjepr, uppgick till
