UR NIALS SAGA. 181

Man red till häststriden, och mycket folk samlades. Gunnar
och hans bröder samt Nial och alla hans söner voro där.
Starkad och Egil, envar med sina söner, voro också komna.
De frågade Gunnar, om man nu skulle leda hästarna sam-
man. Gunnar jakade.

Han gjorde sig redo att hetsa sin hingst, som Skarpheden
ledde fram. Gunnar var i röd kortrock, hade kring sig ett
digert silverbälte och i handen en häststav. Djuren foro

Hingsthetsning. Efter en urgammal ristning på en sten, som använts
till golvsten i Eggeby kyrka i Uppland. Visar att dylika häststrider
hållits även i Sverige. I Telemarken och andra trakter av Norge höllo
bönderna på med hingststrider ända in på 1800-talet. Under tillström-
ning av en massa åskådare slogos två utvalda, kraftiga hingstar med
riktigt stora och skarpa framtänder. Man brukade hetsa dem på var-
andra genom att föra ett sto förbi som stridsämne, och när djuren
reste sig på bakbenen, drevo deras ägare på dem med stavar. Sedan
kunde kampen pågå, tills den ena hingsten låg död på stridsplatsen.

samman och betos länge. Leken gick av sig själv och skänkte
alla den största gamman Då lade Starkads son Torger och
Egils son Kol råd samman, att då hingstarna härnäst sprunge
på varandra, skulle de stöta fram sin och söka få Gunnars
omkull. Hingstarna rusade hop, och i detsamma sprungo
Torger och Kol sin på länden och rände till honom med all
kraft. Men Gunnar körde då ock till sin, och i blinken tum-
lade Torger och Kol bägge över ända och hästen ovanpå dem.
Raskt reste de sig upp och sprungo på Gunnar. Han kastade
sig undan, grep Kol och slungade honom i backen, så att han
låg avdånad. Torger Starkadsson slog då till Gunnars hingst,
så att ögat for ut. Då gav Gunnar Torger ett slag med sta-
ven, och han föll sanslös. Gunnar gick hän till sin hingst,
vände sig till Kolskägg och sade:
