KUNG ERIK OCH HANS ONDA GENIUS. 305

»Erik XIV:s gemak> på Kalmar sloit.

På Eriks vilda liv följde stunder av samvetskval och ångest.
Då sönderslets den olycklige av en fruktansvärd misstänk-
samhet mot allt och alla. Den riktade sig till och med mot
den gamle vördnadsbjudande fadern, på vilken han spione-
rade genom högst tvivelaktiga individer. Den gamle fick
vetskap härom och beklagade sig i ett brev till Johan över de
»paddor», som Erik hade hos sig, och som underblåste hans
naturliga misstänksamhet.

Denna misstänksamhet kunde taga sig de mest oresonliga
uttryck. Så berätlar hans kusin Per Brahe: »Den tyrannen
konung Erik kunde icke väl lida, att någon hans kammartjä-
nare hade rene och vite kläder uppå sig, förty han misstänkte
dem strax för fruentimbret. Icke heller kunde han lida, att
någon uti hans närvaro strök sig om munnen, harskade och
spottade, viskade eller log åt något annat, ty det upptog han
så, att sådant skedde honom till spe.» Betecknande är ock,
att bland hans hovbetjäning omtalas »>»dumbe dörrvaktare»r.
