526 < REALISMENS OCH NATURALISMENS GENOMBROTT.

mokraten Strindberg, att Tschandala — den lägsta indiska
kasten — måste offras för att tjäna som »värmande och
närande gödsel, för att Arias adelstam skall kunna skjuta
upp och sätta blom vart hundrade år liksom aloen».

Vad som kanske starkast dragit Strindberg till Nietzsche
var den store profetens kvinnohat. Strindberg igenkänner
däri sin egen uppfattning av kärleken, såsom varande »i sin
grund dödshat mellan könem. Kristendomen förklarar han
för ett bakslag i utvecklingen, ett barbari, därför att den
värnar om de små, under det att utvecklingen främjas en last
genom att skydda den starke. Av samma skäl går han löst
på socialismen.

Hans hat mot allt vad demokrati heter går ut över alla
dem, som icke följde honom i hans åsiktsömsning utan fast-
höllo vid det som helt nyss varit höjden av frisinne för August
Strindberg. På varje sådan misshaglig person anbringar
han etiketten »paria». En sådan paria finner han nu att
exempelvis Snoilsky är. Skaldens reslust bercr på att han
har zigenarblod i sig! Just av samma skäl är han också »fri-
sinnad, d. v. s. älskar pöbeln. Karl XII är pöbel, socialist-
sympatier är pöbel.

Och August Strindbergs nerver äro slut. Utslitna.

Han har blivit fullkomligt oberäknelig.. I glada vänners
lag kan nog han också vara glad, men helt plötsligt kan
han hitta på att ta fram en revolver och skjuta av några
skarpa skott mellan kamraternas huvud »för att se, vem
som skulle bli räddast».

LJ

År 1889 lämnade Strindberg fram på vårsidan sin danska
idyll och for hem till Stockholm. Han ämnade nu äntligen
slå sig till ro till döddagar »i stilla vänlig tillbakadragenhet
efter ungdomsdårskaper och spektakel».

1 En gång skulle han efter elt sådant glatt lag nödvändigt klättra
upp på Kristian V:s häst på Kongens Nytorv. Då tog polisen honom.
Men när hans vänner talade om, vem han var, och att han ännu hade
en del skarpa skott kvar i revolvern, blev han lössläppt igen — dock
med förbud mot att skjuta ute på gatan. Strindberg svarade ögon-
blickligen med att skjuta av de återstående skotten. Varpå polis-
konstapeln med äkta danskt gemyt gjorde honnör och sade: »Tak ska
De haxe!l Nu geor De ingen Ulykker med Skyderen.s
