Drottning Ulrika Eleonora den milda.

och sökte förströelse i våldsamma kroppsövningar,

satt i kungaborgen hans blida maka, Ulrika Eleo-
nora av Danmark, en av de ädlaste kvinnor historien
känner, och ägnade sitt liv åt att lindra sorg och nöd.

År 1675 hade hon lovat den svenske konungen sin hand,
men så bröt kriget ut mellan Nordens folk, och hennes bro-
der konung Kristian V samt andra släktingar ville förmå
henne att bryta trolovningen. Men hennes hjärta tillhörde
oåterkalleligen Karl den elfte av Sverige. Väl hade hon
ännu icke sett honom, men allt vad hon hört om ynglingens
käckhet och mannamod, hans enkla, redbara natur, hans
gudsfruktan och plikttrohet drog henne till honom. Han
hade blivit hennes blyga flickdrömmars hjälte, hennes hjärtas
kung. Hon skulle icke svika den hon höll av, fast hon ej
längre kunde få några brev från honom. Det viskades i
hennes öra, att hennes trolovade själv skiftat håg och friade
till en annan, men hon lyssnade icke till dylikt tal. Ja fastän
både kejsaren och andra furstar anmälde sig som friare, för-
blev hon fast vid vad hon en gång lovat.

Det var onda tider för Nordens folk, och för den lilla prin-
sessan blev det tunga, mörka år av oviss väntan. Men hon
dövade sin smärta i uppoffrande arbete på att bringa lind-
ring åt sårade och sjuka krigare. Och ej minst lågo de svenska
krigsfångarne henne om hjärtat. När hon inga pengar längre
hade att dela ut bland krigets offer, pantsatte hon sina smyc-
ken, och till sist fick förlovningsringen gå samma väg för
att mildra svenska krigares lott.

År 1679 kom äntligen freden, och den skulle enligt avtal
mellan Nordens konungar beseglas genom giftermål mellan

]B /l EDAN Karl med järnhand drev reduktionsverket
