DANSKA KRIGET. 39

När Kristians angrepp till lands blivit tillbakaslagna, be-
slöt han göra en sista kraftansträngning med flottan. Sjön var
hans rätta element. Som yngling hade han på Skanderborg
sjö i Jylland lärt sig att styra sitt fartyg, och ända upp till
halvön Kola vid Ishavet hade han besökt sina rikens kuster.
Nu styrde han i augusti 1612 utåt Östersjön med sin flotta,
vars skepp av en fransk historieskrivare skildras som »ha-

Vazxholm. Kopparstick från 1600-talet.

vets underverk, vilka mera liknade simmande, väldiga slott
än farkoster, och vid vilkas anblick Oceanen, om den haft
ögon, skulle fallit i häpnads. Det fruktansvärda besöket
gällde Sveriges huvudstad.

Ända till Vaxholm kom danska flottan utan att möta
något motstånd. Och nu började krigsskeppen beskjuta
det lilla fästet. Men här fick Kristian återigen att göra med
Mårten Krakow, som förflyttats hit från Gullberg före dess
dagtingan. Han höll sig lika tappert här. Dag efter dag
gick, utan att danskarne vunno något med sin skottlossning.
Det började lida fram på hösten, och Kristian fruktade att
