POMMERSKA KRIGET. 515

övringen av Usedom och Wollin lyckligen blivit fullbordad,
skrev han till den ryske överbefälhavaren Soltikov och före-
slog honom en belägring av Stettin med gemensamma krafter.
Tillfället syntes ovanligt gynnsamt, ty Soltikov hade nyss
tillfogat Fredrik ett förkrossande nederlag vid Kunersdorf
nära Frankfurt an der Oder. Natten efter slaget genomlevde
den store konungen de fruktansvärdaste stunderna i sitt liv.
Han skrev till en av sina ministrar i Berlin: »Min olycka är,
att jag ännu är vid liv. Av en armé av 48,000 man har jag
ej 3,000 kvar. I det ögonblick jag skriver detta flyr allt —
jag är icke mera herre över mitt folk. Följderna av slaget
skola bli värre än slaget självt. Jag har inga hjälpkällor
mer, och sanningen att säga anser jag allt förlorat. Jag skall
aldrig överleva mitt fäderneslands undergång. Farväl för
alltidl» I denna stund hängde det på ett hår, att Preussens
störste konung tillgripit den lilla flaska, som han vid något
föregående tillfälle visat en förtrogen såsom sin sista resurs.

Med sin underbara själsspänstighet ryckte den store ko-
nungen dock snart upp sig ur denna förtvivlans domning,
samlade spillrorna av armén och beredde sig att avvärja
dödsstöten. Men den kom aldrig. Ryssar och österrikare miss-
trodde varandra och arbetade för var sitt speciella mål.
Soltikov förklarade, att hans trupper voro så medtagna efter
striderna mot preussarne, att han måste gå i vinterkvarter.
Och så drog han sig tillbaka österut. För Lantingshausens
plan på att belägra Stettin hade han under sådana förhål-
landen ingen lust.

Konung Fredrik fick således andrum och kunde tänka på
Pommerns försvar. Han sände dit en mindre styrka under
befäl av general Manteuffel, en framstående och beprövad
krigare. Det var visserligen blott 4,500 man, men några av
preussiska arméns allra bästa regementen voro med, bland
dem Bellings berömda husarregemente, som sedan fick det
stolta namnet Blächers husarer efter Napoleons besegrare,
den berömde »marskalk Vorwärts» såsom Blächer kallades.
Blicher gjorde för resten sina första lärospån på krigarbanan
i svensk husartjänst just under pommerska kriget. Han
tillhörde nämligen en gammal pommersk släkt. Vid en fäkt-

1 Framåt.
