NÄR KARL XI MÖNSTRADE VÄSTERBOTTENS REGEMENTE. 517

t. ex. bestå av fyra rum och kök, en löjtnants och fänriks av
tre rum och kök, men Magnus Stenbocks! boställe som överste
för Kalmar regemente, ett omålat hus med torvtäckta tak,
innehöll endast två rum samt pigkammare och kök. Rege-
mentets övriga officerares boställen voro förhållandevis lika
torftiga. Inredningen var i de flesta boställena lika enkel som
exteriören. Möblemanget utgjordes av väggfasta bänkar och
inbyggda sängar, bord, skåp, kistor och stolar.

De gamla soldatnamnen från indelningsverkets dagar äro värda
sitt eget kapitel. Vem minns ej sådana krigartyper som Dygd och
Hast och Svärd! En undersökning av sörmländska soldatnamn på
Karl XII:s tid har Karl K:son Leijonhufvud publicerat i Karolinska
förbundets årsskrift för 1918. Namnlistan vittnar om påhittighet
och fantasi. Djurriket är företrätt med sådana namn som Tupp,
Flundra, Orm, Skrika, och bland övriga krigarnamn märkas både
Barsk och Rolig, Vild och Yhr, Liten och Menlös för att inte tala om
sådana som Alltidglad, Bråttom, Duvägg, Fräsare, Glöminte, Krus-
lock, Kålsupare, Långhår, Nordanväder, Näsvis, Slagskämpe, Stor-
bult och Tjocker samt det nästan adligt klingande År och Dag.

Från Svärdsjö socken hittar man i Karl Linges rikt givande skild-
ring av hemsocknen sådana namn på karoliner som Korp och Uv, Lo
och Utter, Friare, Dansare och Ropare, Kvicker och Pigger, ja där
finns både en Kungsman och en Kejsare.

När Karl XI mönstrade Västerbottens

regemente 1694.
Sid. 242 (223).

På hemvägen från Torneå efter sin långa Norrlandsfärd i
juni 1694? ägnade Karl XI fyra dagar åt att mönstra Väster-
bottens regemente. »Med glatt sinne» började konungen vid
fyratiden på morgonen med livkompaniet. När mönstringen
var avslutad, samlade han kompaniet i ring omkring sig
och tillsporde med hög stämma sina knektar, om någon
bland dem hade att anföra klagan mot befälet. I sådant
fall skulle han fritt tala ut; honom skulle genast vederfaras
rätt. Denna uppmaning upprepade han 3 å 4 gånger. »Då

1 Bd V: 34. — 2 Bd IV: 269 (247).
