194 HATTARNES ARBETE FÖR SVERIGES VÄLSTÅND.

han varit här i staden, haft en snusdosa till låns och däruti
haft snus samt snusat, fast han eljest aldrig skall vara van
att bruka snus varken hemma eller borta. Men han skall
aldrig hört någon förordning, som förbinder allmogen till
avgifts erläggande för snus eller förbjuder dem dess fria
bruk. Och medan han således onödigt skall vara hitkallad,
så anhöll han att njuta ersättning så väl för sitt hinder och
tidsspillan som för sin resekostnad.»

Kämnersrätten tolkade också den något oklara förord-
ningen såsom gällande för allmogens vidkommande en-
dast röktobak men icke snus, varför den prövade rättvist
frikänna Matts Mattson och ålägga Åkerlind att ersätta
honom för resekostnader och försummad arbetstid.

Åkerlind besvärade sig emellertid hos Svea hovrätt över
detta utslag, vilket han betecknade såsom »ganska sällsamt
och underligit samt för sig såsom ämbetsman nog svårts.
Han stödde sig på att 1747 års förordning icke frikallade
andra från avgift för snus brukande än »ryttare, soldater
och båtsmän.

Hovrätten remitterade denna skrivelse till Matts Mattson
och infordrade hans yttrande däröver. Det blev klart be-
sked: »Åkerlinds syftemål är endast uppkommet av ett till
mig fattat outsläckligt hat och att mig på allt upptänkeligit
sätt utblotta, vilket så mycket klarare är att se, som det
är allom bekant, att ingen av allmogen uti hela riket, för
det han brukat snus, blivit taxerad, vilket säkert skett, om
kungliga förordningen sådant påbudit.»

Den snusande rusthållarens senare öden äro tyvärr höljda
i dunkel. Antagligen har saken bilagts i godo, kanske vid
en pris snus — vem vet?

För dem, som ej fyllt 21 år, gällde 1741 års förbud mot
tobaksrökning, vilket tillkommit med hänsyn ej blott till
att »svåre olyckor och eldsskador sig ofta tilldragit genom
tobakseldens vårdslösa hanterande, utan ock att ungdomen
utav förvett och oförstånd medelst tobaksrökande förskämt
hälsan och förtärt mera, än de varit i stånd att förtjäna till
födo, underhåll och nödigt behov, vilket de vid mognare
ålder med skada måste ångrar. För överträdelse av detta
förbud pliktades 2 daler s. m. Den yngling, som ej förmådde
