302 EFTER HEMKOMSTEN.

krigslystnad. MNaturligtvis hade de också mycket starkare
intryck av de lidanden, som kriget åsamkade Sveriges folk,
än vad konungen kunde ha, som många år var borta i
främmande land.

En sådan natur som Karl XII, så spänstig, så fylld av
handlingskraft, vill icke veta av folk, som klaga och släppa
taget. Hans lösen var alltid: nya friska tag; och i det hänse-
endet fann han i Görtz en besläktad ande, hur olika de än
voro för övrigt, den omutligt rättrådige, karaktärsfaste en-
våldshärskaren och den i diplomatins alla ränker hemma-
stadde ministern. Görtz var med sina fel dock mannen, som
Karl XII behövde för sin utrikespolitik. Rik på utvägar,
aldrig rådlös, aldrig rädd för att tillgripa de våldsammaste
medel, var den enögde holsteinaren — han hade som ung
förlorat sitt ena öga i en duell — som skapad till minister åt
den konung, som aldrig ville höra ordet »omöjligts.

Så blev Görtz närmast under Karl XII ledare av hans ut-
rikespolitik. Förändringen var förberedd genom en ny kansli-
ordning, som alldeles sköt det gamla kanslikollegiet åt
sidan. På samma sätt förenklades den militära förvaltningen,
så alt den fungerade snabbare, därigenom att konungen från-
tog krigskollegium all befattning med en mängd dithö-
rande ärenden, vilka i stället överlämnades åt de militära
cheferna att direkt bestämma över.

Både konungen och Görtz insågo nu, att Sverige måste
sluta fred antingen med tsar Peter eller med kung Georg.
På det viset skulle man kunna få hjälp till att avtvinga
de andra fienderna ersättning för vad som måst avträdas.
Men för en hederlig slutuppgörelse krävdes en stor militärisk
kraftansträngning. Därtill behövdes emellertid pengar. Även
för den saken visste dock Görtz råd. Han fick nu förutom sin
befattning med utrikespolitiken även högsta makten över
Sveriges statshushållning, och denna makt och myndighet
utövade han genom ett nytt ämbetsverk, som tillkom på
våren 1716 och bar namnet upphandlingsdeputationen.

Genom inrättandet av detta ämbetsverk samt det tre år
förut tillskapade kontributionsränteriet hade ännu ett
av de gamla ämbetsverken, nämligen statskontoret, till
en tid spelat ut sin roll. Den del av statskontorets uppgifter,
som kontributionsränteriet övertog, var handhavandet av
