IVAR VIDFAMNE, BRÅVALLA SLAG. 75

os (mynning).» På en annan runsten i samma landskap har
en kvinna låtit rista detta eftermäle över sin make:

»Han ofta seglat
till Semgallen

med dyrbart skepp
kring Domesnäs.»

Semgallen var ett forntida namn på en del av Kurland,
och Domesnäs är Kurlands nordligaste udde, vid Rigavikens
mynning. En uppländsk runsten är rest till minne av en
man, som »stupade ute i Livland», och en annan över en, som
dött på ön Ösel.

x

Ivar Vidfamnes dotterson var den mäktige konung H a-
rald Hildetand, som enligt sagan rådde över både
Sverige och Danmark samt en del av England därtill. När
åldern började tynga den frejdade drotten, satte han sin
frände Ring till konung över Svealand och Västergöt-
land, medan han själv behöll Danmark och Östergötland.
Och när konung Harald var så gammal vorden, att han räk-
nade halvtannat hundratal vintrar, måste han ligga till sängs
och förmådde ej längre värja sitt land mot härjningar. Några
av hans män beslöto då göra slut på den skröplige gubbens
liv. De försökte kväva honom i badet, men den gamle bad
dem att få en död, mera värdig en konung. Han sände därför
bud till kung Ring i Svitjod att möta till strid.

Båda konungarne uppbådade nu folk från alla landsändar,
och härarna möttes nära riksgränsen, på Bråvalla hed
vid Bråviken. På bägge sidor såg man vitt frejdade kämpar.
Den ypperste på Haralds sida var Ubbe från Friesland och
på Rings norrmannen Starkad den gamle, som farit vida
omkring och vistats hos många konungar. Bland Haralds
krigare märktes ock en vida berömd sköldmö vid namn
Veborg, som kommit till konungen med en stor här från Got-
land.

Harald lät sin förfarne härhövitsman Brune ställa upp
hären i svinfylking. Men när han fick höra, att även kung
Ring svinfylkat sin här, utbrast han: »Vem månde ha lärt
Ring att så fylka? Jag trodde, att ingen utom jag och Oden
