280 EN VITTER STORHETSTID.

icke sällan smutsigt snille. Almquist själv förklarar mot-
sägelsen i sin ande, denna själskrafternas splittring, varav
han plågades hela livet igenom, ur det disharmoniska äkten-
skap mellan två rakt motsatta människonaturer, varav han
var en frukt. »Min lena, naturälskande moder, en vandrande
Sonderling i alla tysta skogarl» utropar han. Vid denna mo-
der hängde gossens hjärta fast. Men fadern var en »kam-
rerarsjäb, en det praktiska livets och den kalla prosans man.

I en del dagboksanteckningar, som Almquist infört i en
av sina böcker, heter det:

»Den 8 sept. — Min moders dödsdag... Jag var liten, då
jag upphörde att se ditt anlete, min moder. Dystra, outgrund-
liga öde att vara ett barn av tvenne så olika föräldrar!

Så stridiga som mina föräldrar hava varit till deras
beskaffenhet, så underbara stridigheter befinna sig inom
området ensamt av min ande. Vilka stunder har jag haft
av den innerligaste, ljuvaste tro — vilka dagar och nätter av
djupaste tvivel!l Jag är ett stormslitet segel på villande sjö.
I tusende grönskande, himmelskt ljuva hamnar har jag varit!
men —.»

Som diktare står Almquist nästan utan jämförelse inom hela
vår svenska litteratur genom rikedomen av sin fantasi, vilken
rör sig i alla möjliga diktarter, i alla tidsåldrar, i alla världens
olika nejder. Men lika väldig som hans fantasi är, lika skarp
är hans iakttagelseförmåga. Den gör honom till en mästare
i realistisk skildringskonst och förebådar Strindberg.

Hans lyriska diktning gömmer inom sig — vid sidan av
svaga och halvt obegripliga alster — något av det mest
underbart fina och betagande, som man kan läsa eller,
kanske rättare sagt, höra — ty till sina yppersta dikt-
skapelser, sina Songes!, har han själv satt en intagande
vacker musik. Fredrika Bremer lärde sig aldrig uppskatta
Almquists skaldebegåvning, förrän hon fick höra hans sånger.
Då utbrast hon: »Almquist förstår himmelen; han har själv
varit där och där hört, vad han säger i toner, i musik.
Han har hört himlarnes körer; han har upptecknat dem.»

Hela romantikens stämningsliv finns liksom förtätat i
Almquists »Songeso. Ord och melodi ha sammansmält till

! Uttalas songsj: drömmar.
