KRIGET MED DANMARK 1643—1645. 431

värva naturliga gränser. Men den som nu föreskrev freds-
villkoren, det var den man, som vid freden i Knäred för 32
år sedan med förödmjukelse bevittnat, hur »moder Svea låg
på knä och var röd i synen som en kräfta». Den mannen var
Axel Oxenstierna.

Ceremonier vid fredsunderhandlingarna i Brömsebro
1645.

Enligt gammalt bruk skulle det första högtidliga öppnandet
av fredsunderhandlingarna mellan Nordens riken äga rum på
själva gränsen. Den tiden skildes Sverige och Danmark av
den lilla ån Brömsebäck, som flyter mellan Kalmar län och
Bleking. Kort före sitt utlopp delar den sig i två armar och
omsluter en holme, som är förenad med fasta landet medels
två broar. Sedan urminnes tider har å denna holme funnits
ett stort gränsmärke mellan rikena. Platsen kallas Brömsebro.

Till dessa trakter anlände i februari 1645 en ståtlig
svensk beskickning, anförd av rikskanslern, och en ej mindre
lysande samling danska underhandlare, med den myndige riks-
hovmästaren i spetsen. Han hade med sig sextio tjänare,
minst lika många hästar och en tross, som behövde hundra
bondvagnar för att framforslas. Hit kommo ock ett franskt
sändebud, som skulle vara fredsmedlare, ty det låg i denna
makts intresse, att Sverige skulle kunna använda alla sina
stridskrafter i Tyskland. Ett sändebud från Nederländerna
var också där för att bevaka sitt lands viktiga handelsintres-
sen i Norden.

På den svenska stranden var vid broändan rest ett tält,
där de svenska underhandlarne samlades, och på den danska
stranden likaså ett för de danska underhandlarne. De franska
och de nederländska herrarne togo plats på själva holmen
vid den stora gränsstenen.

Då allt var i ordning, gav franska sändebudet ett tecken:
trumpeterna smattrade, de svenska och de danska herrarne
trädde ut ur sina tält och gingo med avmätta steg över var
sin bro för att mötas framför den franske ambassadören.
De gingo alla lika fort och togo lika långa steg, ty det hade
