DE SVENSKA KRIGSFÅNGARNE I RYSSLAND. 449

>Hör, store Gud, min klagan, giv akt uppå min gråt,
mitt rop låt dig behaga, se till min sorge låt!

Ack, jag är fången bleven uti ett grymsamt land
och ur min frihet reven av grymma fiendens hand.

Jag må ej uppenbara, vad kval och vad besvär,
vad ångest och vad fara en daglig” möter här.

Man drillad blir och kuvad, så väl av en som ann',
och ofta måst man buga för mången ärlös man.

Gud tröste en fattig fånge, som är en usel manl!

Som havsens vågor många tätt följa var på ann,

så hopas ock hans jämmer, hans sorgmod ökas må.
Nytt kval städs hjärtat klämmer; han sällan glädje får.

Ty bittid" honom väcker hans sorgefulla mod,

men middagen betäcker med ringt förråd hans bord.
Om dagen måst” han tömma sin svåra motgångs skål,
om natten åter gömma sig i ett kulet hål.

Men vem må allt omtala! Gud lindre ens besvär,
som alltid plär hugsvala en själ, som trängder är.
Imedlertid så tager jag, Jesus, tyst och still

ditt kors och villigt drager allt vad du hava vill.

Skönt! jag nu öster drager långt från mitt fosterland:
om jag min Gud behagar, så är hans högra hand

väl mäktig till att föra mig ut till Zions stad,

då alla sku få höra, min Jesus gör mig glad.

Gud give Svea konung en seger efter ann',
att till en draka-våning? må bli hans oväns land!
Låt, Herre, dem snart gråta, som nu så skryta må,
men oss som sorgse låta snart åter glädje fål
Amen.»

En annan sådan visa lyder:

>Är någon vän, som hörer uppå
en svensker fånges klagan

i fiendeland, där han nu går
och nöter sina dagar,

i enslighet

och uselhet;

bland tusend” ack och tårar.
Ty lyckan honom dårar.

1 Änskönt. — ? Boning för drakar.
