SVENSK STORBONDES GÅRD PÅ 800-TALET. 67

skifte utav, och det slutade med att han blev den andres
baneman. Nu är det en helig plikt att utkräva blods-
hämnd på dråparen och dennes släkt. Denna plikt gäller
för alla män i den dödades familj men gäller även de familjer,
som äro närmast besläktade med denna och alltså räknas
till samma ätt. Ty dråparen hade tillfogat den dödes ätt
en förlust i styrka, som måste utjämnas. Det är nämligen
en heder och trygghet att tillhöra en stark och ansedd ätt.

Fornnordisk gäststuga.

Blodshämndens plikt kunde ställa ätter i vapen mot var-
andra under mansåldrar. De unga bidade blott den stund, då
de skulle bli stora nog för att kunna hämnas sina fallna anför-
vanter, de övade sina muskler, brukade flitigt vapen. Så
kunde en mans fall ha till följd, att hela ätter förödde varandra.
Härom berättar t. ex. Nials saga. Ätterna voro fast samman-
hållna liksom rustade stater, ständigt färdiga att slå till,
när det gavs tillfälle. Därför innehåller Havamal följande
levnadsregel:
