ERIKS FÅNGENSKAP. 343

tillfälle därtill. Härmed dig Gud befallandes. Datum Väster-
ås slott den elfte januari anno 74.

Din allra käraste man
Ericus XIIIL»

Ett halvt år senare skriver han och tackar för ett brev,
som Karin skrivit till honom. Hans svar vittnar om hur
svartsjukans kval ansatte den till overksamhet dömde man-
nen. Så heter det bland annat: »Att du mig allena älskar
och dina äkta barn icke föraktar, är mig ganska behagligt
att förnimma. Men om någon annan säger någon lögn för
dig, att du skall älska andra män, så var dem intet hörsam.
Mycket ont har jag väl om dig förstått, vilket jag icke dölja
kan; dock förser jag mig, att det icke allt så illa skett är,
som jag förstått, och om du dig än något försett haver, att
du dig bättrandes varder, på det din arma dotter Sigrid och
Gustav, vår son, det icke någorlunda måtte till ondo åt-
njuta skola. Gud vet, jag haver trogna barn kära, både
äkta och oäkta, drängebarn och pigebarn, och vill min allra
käraste drottning Karin Månsdotter aldrig övergiva.s

+

Vid samma tid som Erik berövades sin maka, fråntog Jo-
han honom också den källa till förströelse, som bläck och
penna varit för den stackars fången. Konungen fruktade
nämligen, att brodern skulle genom skrivelser kunna komma
i förbindelse med sina forna undersåtar.

Men skriva, det måste Erik: när han inte fick bläck och
penna, hjälpte han sig med en trästicka, som han doppade
i sot och vatten och präntade med. På det sättet åstadkom
han alltjämt både en vacker skrift och konstnärliga teck-
ningar.

När papper tröt, skrev och tecknade den kunglige fången
på fängelseväggarna. På murarna i hans fängelserum i Ör-
byhus, där Erik dog, fanns ända till början av 1800-talet
bl. a. en psalmvers, som kung Erik skrivit dit med kol. Vid
en »uppsnyggning» utplånades skriften, men den nuvarande
ägaren till Örbyhus har lålit pränta dit den igen efter en
gammal anteckning. Första och sista verserna lyda:
