162  DET LÅG ETT SKIMMER ÖVER GUSTAVS DAGAR.»

heter det, sär en liten vettig, beskedlig och småtäck människa».

Till slut förmådde dock ej heller lantlivets och hemlivets
ro hjälpa upp hans undergrävda hälsa. I ett brev från Skate-
löv sommaren 1793 till en vän talar han vemodsfulla ord om
»den svarta graven», som snart var redo att mottaga honom.
»Detta val är bittert i de år, då man ännu har ett hjärta, som
känner sig. Min belägenhet är förtvivlad, sedan lantluften,
sommaren, rörelsen, honungen intet mera vill hjälpa.» Med
bekymmer sågo hans vänner honom i förtid täras bort. Under
vintern 1794—95 kom han ej mer utom sina rum.

» Vår hederlige Kellgren är blott en skugga. Det är en ande
och intet mer,, skriver Oxenstierna den 30 december till
Leopold. Lungsoten hade märkt sitt offer. Det sista, han
skrev, var en översättning av ett epigram över den av pas-
sioner förbrände romerske diktaren Propertius” porträtt. I
dessa gripande verser tycker man sig höra Kellgren teckna
sig själv:

»Blekt mitt anlete är; men tadlen konstnären icke,
att han det gjort så blekt: sådan i livet jag var.

Riktigt bildades så den färg, som Cynthia gav mig:
blodet torkade bort, kinderna vissnade hän.

Ungdom och hälsa och lycka och lugn, allt offrades henne:
hennes jag levande var; hennes i döden jag är.

Livet flyktade snart — men ack! när ägde jag livet?
Nej, genom Cynthia blott var ju Propertius till.»>

Skarpare kontrast kan ej tänkas än mellan denna uppfatt-
ning av kvinnan såsom vampyren, som tär mannens livs-
kraft, och hymnen till den himlaborna kärleken i »Den
nya skapelsen.

Den 20 april 1795 slocknade Johan Henrik Kellgren. Han
hade då levat blott något över 43 år. Då blev det landssorg
i Sverige. Och vid begravningen gick den gamle skalden
Gyllenborg fram och klappade gråtande kistan.

»Nu äntligen kunna vi våga att kalla honom en stor man»,
sade Leopold.

Bland skaldens efterlämnade papper fanns en liten grå
minnesbok med utkast till nya dikter och strödda reflexioner
i skilda ämnen. En del av dessa hade redan blivit utgivna.
Ett par må anföras till ytterligare bevis på Kellgrens skarp:
synta kritiska blick:
