Gustav Adolis och Maria Eleonoras dotter.

logerna, och de hade profeterat, att det skulle bli en

gosse. När så den lilla brunhylta ungen — »brun som
en liten morian och luden över hela kroppem, säger Kristina
själv — med den starka rösten kom till världen, trodde
också de närstående först, att föräldrarnas önskan gått i
fullbordan och en son blivit född åt Gustav Adolf.

Fadern var, egendomligt nog, den som tog missräkningen
lättast. »Hon får nog ett gott huvud», anmärkte han; »hon lu-
rade oss allesamman.» Gustav Adolf hade emellertid föresatt
sig att söka bota naturens misstag genom uppfostran och
föreskrev, att den blivande härskarinnan över Sverige skulle
uppfostras alldeles som en pojke, »undantagandes i dygd och
blygsamhets. Det var för resten icke svårt att få Kristina
själv med på en dylik utbildning, ty hon hade, såsom hon
berättar i den självbiografi hon på äldre dagar nedskrev,
»en oövervinnelig motvilja mot allt vad kvinnor göra och sä-
ga; och den motviljan varade hela livet igenom. »Jag var
till den grad fumlig i alla kvinnliga handarbeten», säger hon,
»att det var alldeles omöjligt att lära mig något av dem. Men
i gengäld hade jag märkvärdigt lätt för att lära språk och
läxor av alla slag.»o Så ofta hon hade tillfälle, sökte hon man-
ligt sällskap; men det som drog henne till männen var, efter
hennes egen förklaring, icke så mycket att de voro män som
det, att de icke voro kvinnor.

Gustav Adolf var förtjust över varje tecken till pojkaktig-
het hos sin lilla flicka. När hon som tvååring följde honom
på en resa till Kalmar, visste fästningens kommendant icke,
om han med hänsyn till det lilla barnet skulle våga hälsa

KRISTINAS födelse hade långt i förväg sysselsatt astro-
