I BORGARENS VERKSTAD

Mästarne inom samma skrå
voro förenade till ett gille för
inbördes bistånd och kallades
»bröders. - Mästarnes hustrur
benämndes i enlighet därmed
ssystrar». I stadgarna för sko-
makarskrået hette det: »Nu
kunna bröder kivas sinsemellan.
Då skall åldermannen kalla
stämma samman och göra dem
förlikta, om de gitta. Gitta de
ej, skall den, som vållande är
och ej vill göra efter brödernas
råd, böta ett pund vax, om
han varder dömd på rådstu-
gan.» En vanlig föreskrift för
skråna var denna: - »Nu kan
någon broder krank ligga. Då
skola bröderna honom besöka
och hjälpa honom till hans
bästa. Den det ej gör blive
ej längre ansedd som hederlig
karl.» Den döde mästaren följ-
des hedersamt till graven av
alla bröderna med skråets fana
i spetsen, och gillet lät läsa
mässor för hans själ.

Gillet var även en religiös
förening med sitt skyddshel-
gon: timmermännens var Josef,

OCH PÅ GILLESTUGAN. 481

Q&
* N
| N

N
%&

Z

k

S

Skräddarnes skyddshelgon, ärke-
ängeln Mikael, vägande. I den
ena vågskålen en sten, förestäl-
lande syndernas börda, i den
andra en kalk, symboliserande
försoningens nåd. En smådjä-
vul gör vanmäktiga försök att
göra synden tyngre än nåden.

Marias man, nyckelsmedernas Petrus med himmelrikets
nycklar, tunnbindarnes Noak, som man menade ha snickrat
tunnor för sin berömda vinodling, o. s. v. Varje gille hade
sin stora årliga gudstjänst, som kunde vara förenad med
högtidliga processioner genom gatorna. Den mest impone-
rande av alla var den procession, som hölls av Helga leka-
mens gille på Helga lekamens dag, torsdagen efter trefaldig-
hetssöndag till åminnelse av brödets förvandling i natt-
varden. Gillesbröderna utgjordes här egentligen av präs-
ter, men varje man och kvinna, som fört en oförvitlig
