DALASAGAN OM FLYKTINGENS FÄRD. 21

dersökning, som på befallning av Karl XI:s förmyndare
gjordes även i Mora, nämnes ingenting varken om Utme-
landskällaren eller om någon annan minnesvärd plats från
Gustav Vasas tid. Dåvarande kyrkoherden i Mora, prosten
Skragge,! skriver år 1667 sålunda: »Haver ock jag vår aller-
nådigste konungs välmenta befallning efterkommit och
straxt, då kongel. Maj:ts placat om antiquiteter och monu-
menter å predikstolen var uppläsit, av socknens män i gemen
erfarit, om några sådana voro till att kunnoga göra; men
svarades enhälleligen, att fuller många högar och sällsamma
backar voro, men ingen visste något tänkvärdigt om dem
berätta.»

Det är emellertid mycket sannolikt, att Mora-borna — kan-
ske deras kyrkoherde också — uppfattat den kungliga skri-
velsens ord om antikviteter och monumenter såsom avseende
blott fornminnen från hedenhös. Något sådant tycker man
sig utläsa i kyrkoherdens skrivelse, där han talar endast om
»högar och sällsamma backar. En dylik tydning av det
kungliga brevet är också helt naturlig, eftersom de antikvi-
teter, vilka däri särskilt uppräknas, äro »jättegrifter samt
andra märkliga ättebackar» och platser, »där någon strid
stått eller där gamla konungs- eller hovgårdar funnits eller
stenskansar och kummel anträffats».

Det syns, hur försiktig man bör vara med att utdöma
sådana lokala traditioner som den om Utmelandskällaren,
även om man ej har funnit bevis för dem i samtida eller
nästan samtida urkunder. För övrigt är det inte utan, att
ett sannolikhetsbevis finns för att traditionen om Utmelands-
källaren varit livskraftig vid tiden för det nämnda kungliga
brevet. I den predikan, som prosten Skragges efterträdare
höll vid Karl XI:s besök i Mora 1673,” yttrar han nämligen
på tal om föregående kungars vistelse i Mora några ord
om att socknen besökts av konung Gustav I, »vars gömstäl-
len ock här i socknen några, efter viss [und]fången berättelse
man ifrån man, äro än kunnige. Utmelandskällaren är
visserligen icke direkt nämnd, men uttrycket »gömställen»
pekar ju så nära som möjligt därpå.

Uppenbart är dock, att bland den massa sägner, som
under tidernas lopp hopats om »flyktingens färd», ha åtskil-

1 Jfr Bd IV: 361. — ? Bd IV: 133.
