362 ENVÅLDSHÄRSKARENS FAMILJELIV.

vilket sätt han kunnat förutse den, förklarade han, att han
för länge sedan i en syn sett slottet brinna. Han påstod sig
också ha vetat dagen, när det skulle ske. Men sedan började
han orda vitt och brett om Guds syndastraff och alla de
oförrätter, han lidit, och kunde icke förmås att svara ordentligt
på de frågor, man gjorde honom.

Sedan Ekerot lämnat rummet, yttrade konungen, att man
borde taga mannen i fängsligt förvar, så att han ej finge gå
fritt omkring bland folket och åstadkomma ännu mera buller
och oro. Detta torde vara ett av Karl XII:s första offentliga
yttranden.

Änkedrottningen tyckte, att Ekerot verkade illvillig, »även
om han skulle vara uti huvudet förvirrad».

Det beslöts också, att han skulle häktas och överståt-
hållaren anställa visitation såväl i hans bostad i Stockholm
som i hans gård i Vaxholm, där hustrun bodde. Man ville
nämligen utröna, dels om der fanns »sådant, som kunde vara
tjänligt till elds eller mordbränneris antändande», såsom
eldbollar, handgranater eller dylikt, dels om mannens kor-
respondens innehöll något misstänkt.

Resultatet blev mycket magert. I Ekerots rum i Stock-
holm fann man endast ett litet kruthorn, en dosa med fnö-
ske samt en bok om de tolv sibyllors spådomar.

Emellertid blev frågan om eldens uppkomst föremål för
grundligare rannsakning av en särskild slottsrätt med under-
ståthållaren som ordförande. Inför denna domstol företedde
Wallin de fyra brev, han mottagit från Ekerot kort före
slottsbranden, samt åtta andra brev från tiden närmast
efter olyckan. Denna kuriösa samling, som ännu finns i
behåll i riksarkivet, utgör en underlig blandning av böne-
skrifter och straffpredikningar med rena smädelser mot
vissa rådsherrar, kanslitjänstemän och andra personer.
Isynnerhet var Piper föremål för Ekerots »eftertänkliga
expressioner! och förbannelsero, därför att han icke brytt
sig om att föredraga mannens böneskrifter inför konungen.
» Ve, ve dig, du blodhundb utropar han och tillägger: »Guds
förbannelse skall vara över eder i evig tid, som mig oskyldige
marteren med hunger och nakenhet.» Förbittringen mot dem
som av Ekerot misstänktes för att ha stått hindrande i vägen

1 Uttryck.
