188 VÅRT LAND BLIR EN STORMAKT.

i s»hans förmåga att taga vara på och utveckla alla de mora-
liska krafter, som funnos bos vårt folk. Ty därigenom blev
hans tid också det svenska folkets storhetstid.»

l &
+

Till sist ett ord om hur Gustav Adolf själv såg på sitt
livslopp. Därvid ha vi hans förtrognaste väns ord att hålla
oss till. Axel Oxenstierna yttrade nämligen en gång i rådet
följande ord: »Jag påminner mig, huru Hans Majestät icke
långt för sin död upptecknade för mig sina lyckor: 1. Att
han kunde tillbaka tänka uti vår svenska historia till 500
år och icke finna en konung, som icke haver antingen i be-
gynnelsen på sitt regemente eller mitt uti det eller ock vid
ändan haft revolter i landet, där Hans Maj:t likväl icke haver
haft en. Och ändock hade han mer pressat sina undersåtar
än de förra konungar, det han tog Gud till vittnes icke hava
gjort av något godtycke utan till riksens nytto och säkerhet.
2. Visste Hans kungl. Maj:t icke en av sine förnäme tjänare
vara rymd ifrån sig. 3. Icke heller haver Hans Maj:t varit ute
för något förräderi, utan där några äro blevne därför straffa-
de, är det skett därför, att de mot rikets lagar hava stuckit
sig in uti Hans Maj:ts och kronans tjänster och voro av den
påviske religionen. 4. Och strax Gud haver givit Hans Maj:t
någon stor lycka i krig, är där strax fallen en motgång där-
hos, att Hans Maj:t har lärt känna sig.»

Vilken ljus syn på livet och dess skiften, vilken härlig
sinnets jämvikt, härledd ur en orubblig tro på att det bästa
skerl
Litteratur: C. T. Odhner, Några kritiska anmärkningar rörande

slaget vid Lätzen (Historiskt bibliotek för åren 1877
och 1879).

A. J. Amnéus, Om Gustaf Adolfs död (Historiskt bib-
liotek för år 1879).

Axel Boöthius, Romanus Nicephori och Gustaf Adolf
(Historisk tidskrift för år 1912).

Ett minne från trettioåriga kriget (Meddelanden n:r 19
från Föreningen för Stockholms fasta försvar).
