68 SAMMANHÄNGANDE KAPITEL.

makt, med vilken de hemsökte Medelhavsländerna och
t. o. m. plundrade själva Rom. Från Norden härstammade
antagligen även de förut omnämnda longobarderna,
»de långskäggiga», vilkas erövring av norra Italien år 568 an-
ses beteckna folkvandringstidens slutakt. Än i dag bär detta
land efter dem namnet Lombardiet. Longobardernas lik-
som goternas egna folksagor förtälja, att den starka folkök-
ningen nödgat dem att utvandra från »Scandinavia». De
nyaste åsikterna peka mot att longobardernas hemland skulle
ha varit Skåne, och att de utvandrat därifrån under över-
gångstiden mellan brons- och järnålder. Den österrikiske
rättshistorikern Julius Ficker har påvisat slående likheter
mellan longobardiska lagbud och gutalagen, vilken återger
svensk rätt i dess äldsta bevarade gestalt. Överensstäm-
melsen mellan gotländsk och longobardisk rätt sträcker sig
ända därhän, att somliga egendomliga språkliga vändningar
tyckas vara direkta översättningar från forngutniska till latin,
de bofasta longobardernas officiella språk.

Så har de senaste årens vetenskapliga forskning givit en
lysande upprättelse åt den gamla Rimkrönikans
stolta tal om svenska folkets forntida bragder. Med orätt
hade man förut misstänkt ett måttlöst patriotiskt skryt av
krönikans upphovsman, när han kväder sålunda:

»Här var fordom så dristig allmoge,

att de med stor här utländes drogo

och vunno med makt mång rike och land
och hade dem länge under sin hand:
Rom, Neapolim och Valland!.»

Sägnen om goternas utvandring levde ännu vid mitten av
1500-talet i Värend i den formen, att inbyggarne i Konga
härad på gränsen mot Blekinge en gång »blivit så starka och
gingo så vida, att de stallade sina hästar vid Roma port»

1 Den fornnordiska benämningea på de länder, som beboddes av
svaler,, ett namn på kelter i allmänhet. Med tiden blev Valland
framför allt benämning pa norra Frankrike, Belgien och norra Italien.
Eflersom dessa länder småningom romaniserades, kommo ”valer” och
det yngre, från tyskan härledda adjektivet ”välsk” att användas om- de
romanska folken. V alnöt betyder t. ex. nöt från Valland, d. v. s.
fransk eller italiensk nöt, och av samma ursprung är ordet ro t-
välska. Jfr även vallon: invånare i t;elgien.
