16 GUSTAV lI ADOLF SOM BARN OCH YNGLING.

kvinnspersoner stadigt skulle vara uti hans hjärta den aller-
käraste». Han bad henne, »att I icke för mycket till hjärtat
dragen, om Fru Moder sig stundom måtte mot Eder något
hårt ställa. Jag beder: drager så mycket tåligare för dens
skull, som sig aldrig skall vägra för Eder döden att lida.»

Han uppvaktar henne också med dyrbara presenter. Så
får Lars Sparre, som vid åtskilliga tillfällen var ynglingens
budbärare till jungfru Ebba, på våren 1615 i uppdrag att
i Stockholm beställa åt henne »ett bröstesmycke om 300
gyllen med demanter av mäster Lorentz».

Bitter är skilsmässan från den älskade på sommaren 1615,
då ynglingen drager ut i ryska kriget utan att ens ha fått
tillfälle att säga henne farväl, att döma av följande brev,
som synes vara skrivet i avresans stund. Det är hållet i
tidens, för vår smak, högtravande stil, som dock genom-
dallras av en varm och äkta känsla:

» Välborna fröken, hjärtans aldrakäraste fränkal

Jag hade förhoppats, att jag efter Eder tillsägelse, var-
efter jag ock stor längtan haver, skulle hava fått tala med
Eder, min käraste, till att bjuda Eder godnatt.! Men efter
den lyckan mig ej haver mått vederfaras, då haver jag den
dristighet uppå mig tagit, utav den stora affektion? och goda
vilja, därmed mitt hjärta — det olycksaliga — alldeles emot
Eder uppfyllt är, detta grova och skitna? papper med min
onda! stil att bemåla, vilket dock likväl — efter jag i hast ej
annat kan bekomma — mig skall tjäna att Eder mitt ödmjuka
och trogna sinne till all tjänst och god vilja, uti stadighet, i
alla mina dagar, hembjuda, så ock Eder ödmjukeligen att
bedja att framhärda i den gunst och benägenhet, och där-
hos stadigt uti Edert dygderika hjärta. Betrakten, att jag
bär sorgen för Eder; och ändock jag från Eder måste skiljas
med kroppen, skall dock hjärtat och tanken stadigt hos
Eder bliva. Och efter det jag befruktar, att jag en lång tid
måste Eder åsyn och umgänge mista, så haver jag velat detta
blomstret, som tyskarne ”Vergisst nicht mein'? kalla, Eder
tillhanda sända, bedjandes, att I detsamma för dess stora

! Säga farväl. — ? Tillgivenhet, kärlek. — ? (Alltför) simpla. —
t Dåliga. — 5 Förgätmigej.
