GUSTAV I, HANS FAMILJELIV OCH HOV. 157

den konst uti allehanda värjor, så ock med rännande och
springande. Där hade ock konungen själv lust till med att
öva sig uti. Stundom måtte de ock öva sig uti ridderlig öv-
ning uti deras harnesk och fulla rustning, stundom med rän-
nande och med stickande. Vem uti sådan adelig och ridder-
lig övning däruti övergick den andra, den blev därföre till-
tänkt en ärlig föräring, antingen utav gullringar eller pärle-
kransar, med en fördans med en jungfru utav fruntimbret
till välsigning.» Ty konungen ville, att de unga männen
av adel icke skulle vara några soxemicklar», som lågo hemma
uti självsvåld, utan att de borde lära sig att höviskt um-
gås med »fruntimbret».

Hur sparsam kung Gösta än var, så höll han dock på att
»sHerrans Smorda bör omgjordas av härlighet, så att allmän-
heten hålles till vyrdning».! Dyrbara voro de dräkter och
smycken, som buros av de kungliga personerna. Förteck-
ningarna över konungens klädkammare upptaga så gott
som uteslutande kläder av siden, sammet o. d., till stor del
guldstickade och fodrade med dyrbart pälsverk. Värdeful-
lare skinnvaror visade sig Gustav Vasa särdeles angelägen
att lägga sig till med. I ett brev av år 1551 till ståthållaren
över Västergötland Gustav Olsson Stenbock klagar han över
att en del handelsmän »pläga draga omkring allestäds uti Vär-
meland, uppå Dal och uti flere de landsändar, där någre gode
skinnvaror falla pläga, och uppköpa alle de duglige skinn,
som finnas kunna, och med samme skinn draga till Älvsborg»
och därifrån till ffrämmande länder. Nu kunde emellertid ko-
nungen icke umbära sådana skinnvaror, »synnerligen de va-
ror Vi till Vårt, Vår älskeliga husfrus och käre barns behov
förnöden hava, som är sköne loskinn, utvalde svarte mårder
och gode svarte rävars. Därför förbjöd han, att man utförde
sådane skinn ur landet, och befallde Stenbock att i stället upp-
köpa dem för konungens räkning till gällande pris.

»Sköne pärlor» hörde också till det slag av denna världens få-
fänglighet som kung Gösta ville ha mesta möjliga andel i. Man
vet, att en borgare från Stockholm hade fullmakt »att forska
i hela Norrland och Österbotten efter pärlor». Och till fogden i
Ångermanland och Medelpad avsändes år 1544 följande kung-

1 Vördnad
