ERIK JOHAN STAGNELIUS. 253

barnafromt över sin diktning, vilket på ett älskligt sätt
bryter av mot 1700-talets gubbaktiga snusförnuftighet.
Hur oskuldsfullt vacker är ej Hedborns! vaggvisa:

»Ute blåser sommarvind,

göken gal i högan lind;

mor hon går på grönan äng,

bäddar barnet blomstersäng,

strör långa rader

utav ros och blader.

Ängen står så gul och grön,

solen sänker guld i sjön,

bäcken rinner tyst och sval

mellan viden, asp och al;

bror bygger dammar

åt sin såg och hammar.»

Denna visa var också en av de första nyromantiska dik-
ter, som blev älskad i vida kretsar. Vid dess toner vaggade
mödrarna överallt i vårt land sina små till sömns.

å

En ny vår hade kommit för den svenska diktningen.
»Varje intryck är friskt, livets träd skjuter åter gröna skott,
det klingar mellan dess grenar, och det står en doft av vår,
en glans av morgon omkring det» — yttrar en svensk litte-
raturkännare.

Litteratur, nyare än den i Steffen, »Svenska litteraturens historia»

omnämnda: Carl Santesson, Atterboms ungdoms-
diktning.

Erik Johan Stagnelius.

DLARE pärla äger ej svensk romantik än Erik Johan
Stagnelii lilla dikt om Näcken:

»Kvällens guldmoln fästet kransa,
älvorna på ängen dansa,

och den bladbekrönte Näcken
gigan rör i silverbäcken.»

1 Hedborn, som var son till en fattig soldat, blev prästman och
skald. Han har författat bl. a. ett av den svenska psalmdiktningens
yppersta alster, psalmen »Höga majestät, vi alle för dina fötter neder-
falle», »ett Te Deum av storslagen kraft och sublimitet>.
