378 EN STORHETSTID FÖR VÅR ANDLIGA KULTUR.

åthävor. De som öva det spelet och skaffa sig penningar
därigenom, äro unga bondepigor ifrån landet och stundom
gifta kvinnor, alla svartbruna och föga annat än nakna,
klädda i ett blått lintyg och sirade med åtskilliga bjällertyg,
hopsatte av en hop avlånga, ihåliga silvermaskiner, vilka
klingade, då de rörde sig, och utgjorde en del av den musik,
som tjänte dem vid deras fjolloghet.»

På Ostindiska kompaniets fartyg fingo flere av Linn&us”
lärjungar göra Kinafärder såsom skeppsläkare eller skepps-
präster. De bästa resultaten medförde de bägge skepps-
prästerna Per Osbeck och Olof Torén, vilka år 1750
på olika fartyg avseglade från Göteborg och på samma dag,
den 26 juni 1752, återkommo dit. Också hade Linn&eus
redan på förhand de bästa förhoppningar. Han skrev till
Osbeck vid underrättelsen om hans anställning på ostindie-
fararen: »Jag gratulerar Flora, att Min herre blivit Nep-
tuni präst.»

Osbeck fick användning för all sin energi på den färden.
»Jag har, säger han, »trängt mig fram på Java, där tigrar
och krokodiler vakta skogen; i Kina, där solhettan på skal-
lota högar, rövarepack på landsvägar och otidiga barn på
avlägsne gator äro en dagelig plåga; på Ascensions-ön, där
solen själv utkläcker skyllpaddornes ägg och på en liten
stund utmattar den raskaste ungdom.» Nära ett halvt år
fick han uppehålla sig i Kina och gjorde där dyrbara sam-
lingar och noggranna anteckningar över allt, vad han iakt-
tog. På färden hade han »gjort sig älskad av var man», och
kompaniets direktör erbjöd honom genast efter hemkomsten
att göra en ny färd, men hans hälsa hade blivit så försvagad
av de omänskliga strapatserna, att han ej vågade sig på för-
söket. Han repade sig emellertid så småningom och slu-
tade sina dagar först vid 78 års ålder, såsom kyrkoherde i
Hasslöv i Halland. Hans ämbetsbroder Torén dog däremot
ett år efter sin hemkomst.

Den av Linnés apostlar, som närmast i ordningen drog
ut i främmande land, var Petrus Löfling, »Linnés mest
älskade lärjunge». Löfling var, när han från sin hembygd
i Gästrikland kom till universitetet, en nästan bondblyg
