>Åttiotalet.

RUNEBERGS diktning mötte oss ett starkt intresse för
verklighetens värld, så olikt romantikens fantasi-
dyrkan. Det draget funno vi även hos en av romantikens
egna män, Runebergs samtida, den store mångfrestaren Alm-
quist. För honom var allt liv, allt mänskligt arbete intressant.
Genom detta starka intresse för verkligheten bilda Almquist
och Runeberg övergång till en ny riktning inom litteraturen,
den s. k. realismen, som en gång skulle fullständigt bryta
med romantiken. Realismen och naturalismen med dess
krav på att konst och litteratur skulle återge naturen utan
försköning gingo fram som en stark tidsströmning över
Europa och nådde vårt land omkring 1880. Tiden var icke
längre gynnsam för oromantikens blå blomma». 1800-talet
hade ju blivit ångkraftens, industrialismens och järnvägarnas
århundrade och skulle sluta med sociala brytningar och
rösträttskamp. De stora sociala frågorna blevo brännande.
Den nya tidens vingslag höras även inom romantikens dikt-
ning. Både Viktor Rydbergs Grottesång och Snoilskys
80-talsdikter skälva av tidens sociala oro. Men tiden var
vorden en annan än romantikernas och idealisternas. Det
dugde icke att som efterklangsromantikerna vilja lösa tids-
problemet med »en medlidsam versstump och en syrenkvist».
Nej här krävdes mänskokärlek omsatt i handlingskraft i stort.
Aila, som brunno av ungdomlig håg att göra en insats, måste
känna det som en plikt att söka bota det myckna onda, som
följde i industrialismens spår. De kastade sig in på det lika
svåra som betydelsefulla sociala problemet. Man bildade för-
eningar och klubbar och diskuterade, så att strån och stickor
röko. Man agiterade och höll föreläsningar i syfte att skapa
social rättvisa och höja arbetarklassen både materiellt och
