22 HATTARNE OCH RYSKA KRIGET.

försprång i krigsförberedelserna. Men de visste med sig,
att de voro ohjälpligt underlägsna till sjös, eftersom Pe-
ter I:s flotta fått alldeles förfalla. Därför satte de in all
sin kraft på rustningarna till lands.

Svenskarne däremot förmådde aldrig utnyttja sin överläg-
senhet till sjös, ty de omintetgjorde den själva genom att ge
folket dålig proviant och förlägga flottan på en plats i finska
skärgården, där tillräckligt med gott dricksvatten ej fanns
på mindre än fem mils avstånd. Följden blev en smittsam
sjukdom, som rasade så våldsamt, att fjorton dagar efter
krigsförklaringens utfärdande 2,400 man voro sjuka och över
700 hade dött. De återstående 2,000 voro alldeles otillräck-
liga att bemanna fartygen med. Det hjälpte icke, att för-
stärkningar anlände från Sverige, ty farsoten rasade lika våld-
samt bland dem. Icke en enda duglig läkare eller fältskär
fanns ombord. Amiralen själv föll offer för farsoten.

Till lands hade Buddenbrock ej heller någon lätt uppgift.
Själv var han en tapper krigare, som vunnit krigserfarenhet
vid Ljesna och Pultava, vid Bender och Stralsund. Men vad
hjälpte det, då brist på livsmedel gjorde det omöjligt att i
tid sammandraga tillräckligt med folk och hästar! Så nog
fick Buddenbrock bittert ångra, att han på riksdagarna
sällat sig till dem, som ivrigast hetsat till krig.

Ryssarne däremot utvecklade större kraft och beslutsamhet.
Den 21 augusti ryckte 11,000 man ryska trupper mot gräns-
fästningen Villmanstrand vid Saima, som försvarades
av blott 1,100 man. Och den styrka på 4,000 man, varmed
generalmajor Karl Henrik Wrangel skyndade till stadens
undsättning, blev slagen efter några timmars strid, trots
enstaka regementens tapperhet. I den ojämna kampen
utmärkte sig särskilt Västerbottens regemente, som förlorade
alla sina officerare så när som på en fänrik men ändå höll
ihop och gav eld åt två håll, tills de kvarlevande slutligen
marscherade bort från slagfältet i sluten trupp.

Efter slaget vände ryssarne sina kanoner mot Villmanstrand,
som stormades och brändes. Stadens invånare bortfördes i
fångenskap. Ryssarne voro emellertid alltför ofullständigt
utrustade för att kunna begagna sin seger och drogo sig därför
tillbaka över gränsen igen.
