Johan gynnar adeln.

att tacka för sin krona. Vid kröningen belönade han där-

för denna samhällsklass med särskilda privilegier, som ej
längre förutsatte några plikter mot kronan. När Magnus
Ladulås gav skattefrihet, var det ju mot en skyldighet, näm-
ligen att uppsätta ryttare. Flertalet frälsemän voro egent-
ligen förmögna bönder, levde ungefär som dessa och räknades
med till allmogen. Engelbrekt till exempel stod ju bönderna
nära. Före Johans tid hade det varit brukligt, att frälse-
män, som ej längre hade råd att fullgöra sin russtjänst-
skyldighet, nedstigit till bondeståndet igen. Erik XIV skri-
ver t. ex. till en ståthållare: »De av adeln, som icke förmå
hålla sig ett gott skytt,! fritt drabbtyg med ett glaven? och
tu rör på en god häst och därhos en varaktig? karl med en
pansarskjorta, ett långt rört? och under bältet ett stackot
rör,” då mågen I, efter som ock Sveriges lag därom förmäler,
lägga dem under skatten.»

Men Johans adelsprivilegier började göra gränsen mellan
frälse och allmoge skarpare. De innehöllo nämligen, att
adelsmän, som voro för fattiga för att göra russtjänst, ändå
skulle få behålla adlig sköld. Därmed lades grundenmn till
adelskapets ärftlighet. Johan utnämnde också nya grevar
och friherrar och utdelade stora föriäningar i jordagods, som
kallades grev- och friherrskap. Dessa skulle gå i arv
till närmaste manlige arvinge. Under Erik XIV:s tid
hade blott grevarne fått förläningar, och dessa voro små.
Nu ökades grevskapen med ända till tjugu socknar. Gre-
varne fingo bland annat domsrätt över grevskapets befolk-
ning.

Litteratur till Johans och Karl IX.s historia: And. Fryxell,

Berättelser ur svenska historien : Bd II; inb. kr.
7: 50.

i l ohan hade I främsta rummet sin broder Karl och adeln

1 Skjutvapen. — ? Spjut, lans. — ? Vapenduglig. — ' Bössa.
— 5 Pistol.
