ADOLF FREDRIK FÖRSÖKER UTVIDGA KUNGAMAKTEN. 151

beväpnade män i båtar vakt där utanför. Nu blev det slut
på hans självsäkerhet, då en artilleriofficer kom och arre-
sterade honom i riksens ständers kommissions namn.

Följande dag bekände han allt. De skarpa patronerna,
som han låtit tillverka på Rydboholm, hade han på midsom-
maraftonen låtit sänka i Riddarholmskanalen. Där blevo
de nu av dykare upptagna. »Dessa patroner», säger Fersen,
»verkade emot greve Brahe en gräslig bitterhet i hela staden.
De gingo utur den ena handen i den andra såsom vittnen om
det öde, greve Brahe hade berett åt sina medborgare. Ropet
om hämnd och lagligt straff uppå honom blev allmänt.»

Som kommissionen emellertid misstänkte, att Brahe ej
bekänt allt, vad han visste, var det fråga om att sätta honom
i Rosenkammaren. Men han slapp på sin läkares intyg, att
han var sjuklig och behäftad med så svår podager, att han
ej skulle kunna uthärda tortyren.

Hård däremot räddade sig genom att fly till Danmark,
innan kommissionen hann få veta något om hans skuld.
Det fick den genom Ståhlsverds bekännelse. Först där-
efter berättade Puke allt, vad han visste. Men i tanke att
han hade mera på hjärtat lät kommissionen ännu en gång tor-
tera honom i Rosenkammaren, Efter en timme förklarade
emellertid fältskären, att oryggbastet blev för kallt», vadan
delinkventen omöjligen kunde tåla mera. Följande dag låg
han i feber. Men den gången hade han ingenting mer att
bekänna. — Pukes förhållande till Hård har av sägnen blivit
utsmyckat så, att Puke skulle på förhand ha lovat sin vän att
uthärda i Rosenkammaren i fyra timmar, innan han bekände
på honom, för att ge honom tid att rymma. Så länge behövde
dock kommissionen icke tortera Puke.

Hård gick sedan i preussisk krigstjänst och blev chef för
ett efter honom benämnt regemente, som han utbildade till
ett av de yppersta i hela Fredrik II:s armé. Själv gjorde han
sig känd som en ovanligt djärv och företagsam partigängare,
som utförde mången vacker bragd. Vid 1765 års riksdag blev
han benådad i Sverige, men han gjorde blott ett par kortare
besök i sitt fädernesland och tillbragte sin övriga tid utomlands.
Han avled år 1798.

Medan rannsakningen pågick inför ständernas kommis-
sion, fortsatte statsskickets anhängare med sin frivilligt åtagna
