312 STUREMORDEN OCH ERIKS AVSÄTTNING.

och Kungl. Maj:ts veterlige förrädare, skälmar och bösewich-
tero.!

Dock förestod honom en ännu värre skymf. Ett par dagar
senare lät Göran Persson en avdelning knektar föra ut ho-
nom till Södermalm och kasta honom upp på »en svulten
åkarhäst;. Så fick han rida genom staden, föregången av »en
hop med käringar och allmosebarn, till Göran Perssons hus
vid Järntorget. På torget stodo till hans ytterligare förhå-
nande »en hop finnar med horn och långa lurar» och »stimma-
de om». Utanför kungagunstlingens hus stannade skymftå-
get. Där kommer Jakob Teit, ett av Görans kreatur, ut och
sätter en halmkrans på Nils Stures huvud samt överräcker
till honom ett tomt pappersark, som han i hånfulla ordalag
förklarar innehålla: förteckning på de gods han skulle få i
belöning för sina bedrifter i fält. Men bland krigsfolket som
stod däromkring hörde man hotfullt yttras, att herr Nils
under hela kriget förhållit sig »som en ärlig, trogen svensk
man».

Då blev Erik rädd, lät kalla till sig den förolämpade och
ursäktade sig med att vad som hänt hade skett »av onda
människors omilda berättelser och tillskyndam. Därpå lät
konungen anslå och utropa på alla gator, att envar som vå-
gade tala illa om herr Nils skulle straffas till livet. För att
riktigt visa den skymfade ädlingen, hur »gunstig och nådig»
konungen hädanefter ville vara mot honom, gav han honom
i uppdrag att resa ut och avhämta svar på Eriks frieri till
»den fröken i Lothringen».

Men till sina föräldrar skrev Nils Sture: »Jag drack en dryck
I Stockholm, som förtärer sinnet, glädjen och all min välfärd
här i världens.

&

Länge dröjde det ej, förrän Göran Persson åter fick makt
över Erik och inbillade honom, att Sturarne och andra av
rikets förnämsta stormän sammansvurit sig mot sin konung.
Så ingick året 1567, »konung Eriks olyckligaste år», såsom
han själv kallar det i sin dagbok. Stämningen i konungens
omgivning blev nu rent av ohygglig. Det var hemskt

1 Tyska Bösewicht = bov.
