574 DE YNGRE MÖSSORNAS TID 1765—1769.

Från kansliet skyndade kronprinsen till övriga ämbets-
verk och meddelade, att konungen nedlagt riksstyrelsen.
Nyheten om den märkliga tilldragelsen hade snart spritt
sig till allmänheten, och överallt på sin färd genom Stock-
holms gator åtföljdes kronprinsen av folkskaror, som lade
i dagen sitt deltagande.

Men rådsherrarne å sin sida beslöto efter en tids tvekan
att försöka regera med namnstämpeln, tills den lagliga tiden
för riksdagens sammanträde inträffade — alltså i nära ett
helt år — och vädjade genom skrivelser till ämbetsverkens
chefer. På deras hållning berodde alltså utgången. Men
flere av dem hade ju redan på förhand gjort gemensam sak
med konungen, eftersom det gällde deras eget skinn. Först
sammanträdde de fyra ämbetsverk, vilka hade sina chefer
bland de ivrigaste Hattarne, till gemensam överläggning,
och resultatet blev en samfälld förklaring till rådet, att
de icke kunde åtlyda Deras Excellensers befallningar eller
förrätta sina sysslor, förrän konungen återtagit regeringen.
Exemplet följdes av det ena ämbetsverket efter det andra:
alla förklarade, att de ej kunde fungera under nuvarande
förhållanden. Överstarne för gardet och artilleriet infunno
sig i rådkammaren och förklarade, att de icke kunde svara
för sina truppers hållning och lugnets upprätthållande i
huvudstaden. Det såg också hotfullt ut i staden. Folk-
skockningar uppstodo här och där, och massan tog tydligt
parti mot rådet. Samhället höll på att lossna i sina fogar.
Även överståthållaren kom upp i rådkammaren i spetsen
för Stockholms magistrat och framförde samma slags be-
sked som de centrala ämbetsverken.

Men då hade rådet redan givit efter för nödtvånget. Den
20 december utfärdades riksdagskallelsen. Konungen åter-
tog sin tron och ämbetsverken sina förrättningar.

Så hade Hattarne och hovet uppnått första målet för sin
överenskommelse. Nu gällde det att skaffa sig övertaget
på den stundande riksdagen. Aldrig hade partierna med
