52 SAMMANHÄNGANDE KAPITEL.

Järnåldern avlöser bronsåldern.
Sid. 39 (37).

EDAN bronsen i något över ett årtusende brukats
i Norden ersattes både den och flintan allmänt av järn.
Då börjar järnåldern, omkring 500 år f. Kr.

Att järnet utträngde bronsen beror väsentligen därpå, att
det förekommer i så ojämförligen mycket större mängder än.
bronsens beståndsdelar. Ur arkeologisk synpunkt räknas
järnåldern till omkring 1050, då hednatiden slutar; men på
sätt och vis varar ju järnåldern än i dag. Hur mycket ha vi
ej järnet att tacka för! Utan det hade vi varken haft telegraf
och telefon eller elektriska motorer. Såväl ångmaskiner som
räls skulle blivit så dyrbara, att ångbåtar och bantåg ej
fått någon vidare betydelse. En av vår tids mest fram-
stående geologer yttrade en gång på en kongress: »Om allt
jordens guld skulle försvinna, kunde vår nuvarande kultur dock
bestå, men den kunde inte bestå, ifall allt järn försvunne.»

Tack vare järnet fick röjaren och odlaren vida effek-
tivare redskap än fordomdags. Först under järnåldern blir
jordbruket därför avgjort vårt folks huvudnäring, och en
bestämd gränsskillnad uppstår mellan bygd, utmark och
obygd.

Järnåldern brukar man, liksom sten- och bronsåldern, in-
dela i en äldre och en yngre. Den förra omfattar
nära ett årtusende, tiden intill omkring 400 e. Kr., då de
stora germanska folkvandringarna inleda en ny världshisto-
risk epok.

Under järnåldern lärde nordborna känna ej blott järn
och stål utan även silver och präglade mynt, företrädes-
vis från det romerska riket!, glas och elfenben samt

1 Enbart från de två första århundradena efter Kristi födelse har
man funnit 7,000 romerska mynt i Skandinavien, de allra flesta av
silver, därav över 5,000 på Gotland. Vid upprensningen av ett dike
i Hemse socken antraffades år 1870 1,500 romerska silvermynt, som
förvarades i ett lerkärl. De vägde tlllsammans 4!/, kg.

ÖNalmast Gotland i fyndrikedom komma Skane, Bornholm och
land
