544 KUNG KARL, DEN UNGA HJÄLTE.

I vinterkvarter.

föra kriget över på ryskt område och ge det svenska

väldet ökad trygghet genom att erövra en del gräns-
fästningar från fienden. Men Rehnsköld och de övriga svenska
generalerna avrådde bestämt från krigföring i ett land, som
ryssarne förhärjat så, att det icke kunde livnära en krigshär.
De framhöllo också, att de svenska trupperna voro alldeles
för fåtaliga för ett dylikt företag. Och för övrigt fanns det
ju en annan, med vilken svenskarne hade en räkning oupp-
gjord, en fiende, som ännu innehade ett par svenska fästen
i trakten av Riga. Genom denne fiendes land, genom Polen,
var det ock som den enda, för en större krigshär framkomliga
vägen gick till Moskva, Rysslands hjärta. Den väg, som ledde
dit från det svenska väldets egna gränser, gick däremot till
största delen genom moras och djupa skogar. För Peter
hade det visserligen varit möjligt att få fram sina trupper
där, tack vare de magasin han i förväg upprättat i ödemar-
kerna; men det behövdes blott, att ryssarne stucke eld i
dessa förråd, för att det skulle bli omöjligt att där underhålla
en armé, tillräckligt stor för att krossa tsarens makt mot
Moskvas murar. Alla dessa omständigheter i förening bestäm-
de Karl att nu låta turen komma till August.

l CFTER slaget vid Narva visade Karl XII god lust att

Men för att kunna ge honom en tillräckligt kraftig minnes-
beta behövdes förstärkningar, och dem kunde Karl XII ej
påräkna förrän nästa vår. FHan beslöt alltså att återvända
till Livland och gick där i vinterkvarter i närheten av Dor-
pat. Själv tog han sitt huvudkvarter på slottet Lais.

Åtskilliga krigare, som ej hunnit inträffa tillräckligt ti-
digt för att få vara med om segern vid Narva, anlände också
hit, bland dem chefen för Livregementet till häst, överste
Spens, som måst för sjukdom stanna kvar i Karlshamn,
när hans regemente gick ombord. Emellertid hade han icke
haft ro att stanna där, tills han blev frisk, utan försökt,
fastän med feber i kroppen, att snart följa efter över Öster-
