156 SVERIGE BLIR ANFALLET, MEDAN KONUNGEN ÄR BORTA.

I Demotika och Timurtasch.

fall vunnit med kalabaliken, att han slapp att bli förd

till Polen eller Ryssland. Hans färd gick nu motsatta
vägen, till den lilla staden Demotika, nära Adrianopel. Karl
hade haft att välja mellan två onda ting och valt det minst
onda. i

Och upprättelse skulle han få: den ene efter den andre
av hans motspelare drabbades av hämnden. Storvisiren blev
avsatt, khanen likaså, och slutligen kom turen även till Is-
mael pascha, den mest utstuderade räven av de tre. Han
blev en vacker dag tre månader efter kalabaliken bortförd
som fånge från skådeplatsen för sina bragder. Det sades,
att destinationsorten var Sinope i Mindre Asien. Men Axel
Sparre tillägger: »Många mena, att han ej lärer hinna dit,
förrän huvudet och skägget lära följas åt till Adrianopel;
och detta med rätta.»

Kalabaliken var alltså i och för sig ej så farlig. Men den
blev det genom sina följder så till vida, som tsar Peter därav
drog den slutsatsen, att all samverkan mellan Karl XII och
sultanen numera var omöjlig. Följaktligen behövde han icke
draga några trupper från Tyskland, och Stenbocks förhopp-
ningar på att trycket från hans fiender skulle lätta, gingo
alltså om intet. Eftersom hans armé numera ansågs tillspil-
logiven, blev sultanen i sin tur så mycket mindre benägen
för att fortsätta krigstillståndet med Ryssland.

Men ändå mera dämpades turkarnes stridslust genom den
fred, som i april 1713 ingicks i Utrecht mellan Frankrike och
dess huvudmotståndare i spanska tronföljdskriget, England
och Holland. Den förändrade hela den politiska situationen
i Europa. Det var nu endast en tidsfråga, när även Österrike
skulle sluta fred med Frankrike, och en sådan uppgörelse
skulle bli högst betänklig för Turkiet. Kejsaren finge då fria
händer, och sedan kunde turkarne ej längre känna sig säkra
för denne gamle arvfiende. Då var det bäst för sultanen att
icke behöva ha Ryssland också till fiende.

l ; ARL X II var turkarnes fånge. Men det hade han i alla
