LUTHERSKA OCH KATOLSKA LIKPREDIKNINGAR. 193

Lutherska och katolska likpredikningar

över hjältekonungen.

EDAN likprocessionen skred fram genom Tysk-

land och Sverige, höllos å skilda orter inom det vid-

sträckta svenska väldet minnestal i kyrkorna och
skrevs mången klagodikt. »Såsom Josias föll för de sina och
besjöngs med klagosånger, så är ock oss, fattige Sveriges in-
vånare hänt», utropade pastor Jakob Petreijus i Nagu kyrka
i finska skärgården. »Ack ve, ack, Gud nåde oss: vi kunna
aldrig så gråta och jämra oss, som det i sig ju värt är. Våra
fiender, de le. Våra grannar sätta upp huvudet till fröjd över
vår stora skada och hålla oss för spott och spe. De som till-
förene icke för oss gny torde, de tänka nu argt om oss. Ack
ve, att vi så syndat havoml Vi äro faderlösa och havom
ingen fader mer. Vår glädje har en ända och är vänd i
SOrg.D

Ur hjärtats djup höjdes verop över »den dimmiga dagen,
den mulna och mörka dagen, den bistra dagen, straffs-
och försmädelses-dagen, den allra bedröveligaste dagen den
6 november 1632, då Hans kungl. Maj:t som en oförfärad
krigshjälte i det blodbad och fältslag vid Litzen i Sachsen
sitt konungslige ädlaste blod och liv för att försvara Kristi
evangelium och lära utgavs.

Mångordigt ljöd förbannelseropet över den dag, den stund
han dog, den hand, det skott, som sargade hans lekamen,
den jord, som insöp hans blod, den, som lagt sin hand på
Herrens smorda, och alla dem, som traktat efter hans liv
och välfärd.

Den fallne konungen liknades ock vid »en av Gudi utskickad
Josua till förlossare och hjälpare åt den evangeliske kristen-
het>. Och när Johannes Botvidi i Riddarholmskyrkan höll
