REVOLUTIONÄRA STÄMNINGAR VID ÅRSSKIFTET 1808—9. 145

Revolutionära stämningar vid årsskiftet

Sid. 705 st. 1, 706 efter andra meningen och 714 st. 2.

Den anda av obstruktion mot Gustav IV Adolfs åtgärder,
som rådde inom ämbetsmannavärlden, tog sig inom vissa
kretsar så hetsiga uttryck som det resonemanget, att kriget
i Finland gärna fick »gå åt h—e», ty då kunde det ge an-
ledning till en önskvärd förändring i riksstyrelsen. Vid
årsskiftet 1808—9 tycks känslan av en förestående kris
allmänt ha behärskat sinnena i landet. Tegnér skriver från
Lund till sin svärfar: »Sedan mer än hälften av vår skånska
armé ligger sjuk, är den effektiva styrkan härstädes knappast
4,000 man. Rådstugan, kemisalen, kapellet och lasarettet
äro tagna till sjukhus, så att vi nu ha ej mindre än fyra så-
dana. I Malmö äro ännu flere och mortaliteten gruvlig. —
Huru och när detta eländet skall slutas må Gud veta. Även
våra ivrigaste rojalister börja att vara bekymrade.» Med
anledning av den nya krigsgärd, som konungen påbjöd på
nyåret — femfaldiga bevillningsbeloppet — utbrister han:
»Gud hjälpe oss alla, och Pappa isynnerhet i dessa yttersta
tider!»

Det blev Finlands hjälte Adlercreutz, som skulle göra slut
på den ohållbara situationen. Men när han på nyåret 1809
kom till Stockholm, var det alls icke med tanke på att av-
sätta en konung utan för att sköta sin hälsa och bevaka
finska arméns intressen. Det mottagande, han rönte av
huvudstadens befolkning, var kungligt. Var han visade sig,
blev han föremål för entusiastiska hyllningar. På teatern
hälsades han med handklappningar, och i tre veckors tid
höllo olika korporationer fester till hans ära. Det var en
annan bild av livet, än den han lämnat bakom sig i Torneå!

Men mitt i festjublet fick han ett starkt intryck av miss-
nöjet med konungen, och uppmaningar riktades till honom
att ta ledningen av en revolution. I det längsta avböjde
dock Adlercreutz att vidta åtgärder, vilkas följder han själv
