ENVÅLDSMAKTEN UTVIDGAS PÅ RIKSDAGENS BEKOSTNAD. 219

anstår en devot? undersåtare att med förmätne ord inskränka
eller lika som på viktskål lägga sin överhets makt och myn-
dighet, när den brukas till Guds namns ära och riksens gagn
och bästa».

Hans Maj:t önskade också få veta, om någon ville på så-
dant sätt »binda Hans kungl. Maj:t händerna, att Hans kungl.
Maj:t icke i sitt rike må göra lag och stadgar, reglementen
och förordningar, och att de samma utan ständerne skola
vara kraftlöse».

På riddarhuset hade nu modet sjunkit därhän, att även
Per Sparre och hans anhängare tävlade i att ogilla Lilliehööks
yttrande och beklaga, som det hette, »att Eders kungl. Maj:t,
som utan dess av sin svåre regementsbörda haver besvär och
möda nog, skulle av någon sin undersåtares tal och conduite?
hava funnit det misshag, som haver kunnat förtörna Eders
kungl. Maj:t>. Utlåtandet inrycktes i det skriftliga svar, som
adeln samma dag gav, och vari ståndet ej hade ord nog starka
att »otillfyllest utsäja, huru hjärteligen det dem bedrövar, att
Eders kungl. Maj:t skall vara förorsakader att låta förehålla
dem, att ibland dem någon haver varit, som fört sådane dis-
curser, som hava förorsakat Eders kungl. Maj:t till något
missnöje», och man uttalade sin kraftiga förkastelsedom över
Lilliehööks yttrande.

Vad själva frågan om lagstiftningsmakten beträffar, skilde
ständerna mellan å ena sidan administrativ lagstiftning,
gällande mera tillfälliga stadgar och förordningar — en makt
som konungen av ålder innehaft — och å andra sidan rätten
att stifta allmän lag, vilken förut krävt riksdagens sam-
tycke för att få gällande kraft.

Beträffande den förra utläto sig ridderskapets och adelns
medlemmar, att de höllo det osalldeles för orimligt att
vilja obligera? Eders kungl. Maj:t att höra dess stän-
der, när Eders kungl. Maj:t vill görastadgar, plakater,
reglementen och förordningar,. Men även beträffande
rätten att göra ändringar i Sveriges allmänna lag var skri-
velsen avfattad i så devota ordalag, att konungen ansåg sig
ha fått ensamrätt även till lagstiftning på detta område.
Ståndet uttalade visserligen »den underdånige tillförsikt, att

1 Underdånig. — ? Uppförande. -— 3 Förbinda till, ålägga.
