608 SVENSKT ALLMOGELIV MOT MEDELTIDENS SLUT.

»Och inte vill jag giva dig råd,

ej heller så nekar jag dig;

men om du i afton i vakstugan gär,
herr Karl han sviker dig.»

Och jungfrun inför dörren gick,
hon glimmade som en sol;

men herr Karls falska hjärta,
det låg på bår och log.

Och jungfrun till hans huvud gick,
hon såg på hans krusade hår:
»Ack, medan du här levde,

du höll mig ganska kärbhb

Och jungfrun hon till fötterna gick,
hon lyfter på vitan linn”:

»Ack, medan du här levde,

du var allrakärasten minl»

Och jungfrun hon till dörren gick,
hon bjöd sina systrar god natt;
herr Karl, som uppå båren låg;
sprang upp, tog henne fatt.

»I bären ut min bår igen,

I skänken mjöd och vin;

i morgon skall mitt bröllop stå
med allrakärasten minl»

Det var de klosternunnor,
de läste uti bok:

»Visst var det en Guds ängel,
som bort vår syster tog.>

Och alla klosternunnor

de sjöngo för sig:

»Krist, giv en sådan ängel

kom” tog båd mig och digbhb
Men herr Karl sover allena.

Liten Karin.

Och liten Karin tjänte
på unga kungens gård.
Hon lyste som en stjärna
bland alla tärnor små.
