KARL VON LINNÉ. 397

dens förnämsta. Hit kommo sändningar av frön och växter
från jordens alla trakter. När Linneus” lärjungar spriddes
kring världen, glömde de icke bort den lilla trädgården i
Uppsala, där naturens stora bok först öppnats för dem.
De berömdaste vetenskapsmän i andra länder ihågkommo
den med gåvor, jordens mäktigaste potentater, både Ryss-
lands kejsarinna och Frankrikes konung, sände skatter till
konungen i blomstrens rike. De första exemplaren av den
kända prydnadsväxten löjtnanshjärtan kommo till vårt
land såsom gåva från Katarina II till Linn&us, och även
vildvinet blev av Linn&us acklimatiserat här.

Om blomsterkonungens kärlek till Botaniska trädgården
vittna många av hans yttranden. »Jag är, skriver han,
»omed både kropp och själ i akademiträdgården. Dag-
ligen knoppas där och utveckla sig nya fröjder. - Där
beundrar jag själv och påvisar för andra den högste
Skaparens vishet, som genom mångfaldiga medel lägges i
dagen.» Hör hur den sextioårige mannen skriver till sin
trogne skaffare sjökaptenen Ekeberg i Ostindiska kompa-
niets tjänst — känd från Wallenbergs »Min son på galejan»
— vid underrättelsen om att Ekeberg medfört till Göteborg
plantor av tebusken, en växt som Linn&us hoppades kunna
få allmänt odlad i Sverige: »Men levande teträd! är det
möjligt, är det verkligen teträd? Jag törs ej tänka härpå
för ångest och fruktan, att de skola förgås på vägen. Jag
är gammal, men vore jag viss på att det vore äkta teträd,
jag vågade gå till Göteborg och bära dem själv i famnen
till Uppsala. Är det rätta teträd, så beder jag Herr Kap-
tenen för Guds skull, för fäderneslandets kärlek, för natur-
vetenskapens skull och för allt, vad i världen heligt och
namnkunnigt är, hav om dem den allra ömmaste omsorgl»
Och hur gick ej den gamle som i ett glädjerus, när han hade
de efterlängtade plantorna lyckligt i Uppsala, när de togo
sig och blommade! Men lika rörande var hans sorg, när det
visade sig, att de ej tålde vårt kalla klimat. Gäckad var
hans förhoppning att bereda sitt land en källa till välstånd,
värd lika mycket som en erövring av »stora provincier».

En missräkning, som också gick honom djupt till sinnes,
inträffade, då Daniel Rolander skickat honom en kaktus
från Surinam med små röda sköldlöss, av vilka det dyrbara
