DET NUTIDA ÅKERBRUKET. 205

Svenskarnes nationallyten ligga i öppen dag. Hos de breda
lagren bero de på brännvinet, hos de högre samhälls-
klasserna på deras nöjeslystnad. Så snart en svensk av
högre samhällsklass — och detta gäller även om många av
medelklassen — får pengar, skall han använda dem till att
roa sig, och följden blir lätt skuldsättning och ruin. Kunde
man ta bort dessa fel, så skulle svenskarne genom sina sym-
patiska egenskaper vinna den allra förnämsta platsen bland
Europas nationer.

Bremner har många goda synpunkter på hur man skall
skriva en sannfärdig reseskildring. Om främlingen aldrig så
sanningsenligt beskriver, vad han ser, så blir hans reseskild-
ring som totalomdöme ändå missvisande, därför att det i varje
land finns så många egendomliga plägseder, som blott till-
höra samvaron med främlingar. Endast genom att tala med
intelligenta och vederhäftiga män i landet kan främlingen
komma under fund med vad som är för folket karakteri-
stiskt, och vad som är mera tillfälligt. Den resande måste
med ett ord begagna såväl öron som ögon.

Det nutida åkerbruket.

Vårt jordbruk har nu kommit därhän, att det kan brödföda
hela Sveriges befolkning.!

1 Ett starkt intryck av vad detta vill säga i ett land, där fordom nöd-
och barkåren ofta återkommo, får man vid läsningen av den själv-
biografi, som den kände läkaren och nykterhetskämpen, general-
direktör Magnus Huss nedskrev på äldre dagar. Han berättar där, att
det barndomsminne, som alltid stod mest levande för honom, var från
vintern 1813. Den femårige pojken satt då i prästgårdshemmet i Me-
delpad och stavade i abc-boken, när en man från Jämtland kom in och
bad att få köpa något säd. Prosten Huss svarade: »Jag har intet att
avlåta, har själv knappt så mycket, att jag kan föda mitt hushåll, tills
det blir öppet vatten.» I förtvivlan föll mannen då på knä. »Jag har»,
sade han, »rest tolv mil utan att kunna få köpa en kappe säd, och där-
hemma håller hustru och barn på att svälta ihjäl.» — »Jag kanm», skriver
Huss, »när som helst se framför mig, huru denne man med förtärt an-
sikte, badande i tårar, avtorkade dessa tårar med rockskörtet. Min far
gav honom nu nyckeln till den ena spannmålsboden, sägande: ”Boden är
