Sagan om Hjalmar den hugstore och
Ingeborg.

pen Arngrim. Han hade tolv söner, som alla voro

grymma och väldiga vikingar. Ibland kunde sådant
raseri komma över dem, att de dråpo sina egna män och
gingo löst på träd och stenar, beto i sköldarna och tjöto som
vilda djur.

Den tiden var det sed att på julafton offra en galt åt guden
Frej. Den som ämnade utföra någon bragd under det kom-
mande året, lade då handen på galten, avgav högtidligt
löfte om bragden och tömde en löftesbägare. En julafton,
då bröderna sutto hemma hos sin fader, gjorde Arngrims son
Hjorvard det löftet, att han skulle äga den skönaste och
mest prisade kvinnan i Norden. Hennes namn var Ingeborg,
och hon var dolter till konung Yngve I Uppsala. Hjorvards
bröder häpnade över ett sådant löfte, ty det tycktes dem
omöjligt att uppfylla. Men de lovade likväl att hjälpa sin
broder 1I detta företag.

Våren därpå foro alltså Arngrims söner till konung Yngves
hov I Uppsala. De blevo väl mottagna, eftersom de voro
berömda män. När Hjorvard framförde sitt ärende inför
konungen, reste sig Hjalmar den hugstore, den bäste och
trognaste bland konungens hövitsmän. Han påminde ko-
nungen om att han länge varit honom ett stöd och vunnit
åt honom både ära och byte. »Det vore därför bättres», sade
han, »att du unnade skön Ingeborg åt mig än åt någon av
dessa främmande män, som vunnit sitt mesta rykte genom
missdåd.»

PÅ EN ö I sjön Bolmen 1 Småland bodde fordom käm-
