300 EN STORHETSTID FÖR VÅR ANDLIGA KULTUR.

halvt års tid, ty efter hand glömde de bort det timliga och
stannade kvar i sin himmelska hemvist. Nyss hade avlidna
riksrådet Ehrenpreuss varit hos honom hela dagen och sagt,
att han blygdes över den ringa insikt som domare, vilken
han ägt här på jorden, emot vad han visste nu. — När Tes-
sin tog avsked, yttrade andeskådaren till honom, att han
troligen även i andra världen skulle komma att tillhöra
rådet. Men då betackade sig Tessin och försäkrade, att
rådsvärdigheten hade han haft nog av redan i denna världen.

En litterärt och religiöst intresserad borgare i Amsterdam,
som var mycket tillsammans med Svedenborg under dennes
vistelse i staden år 1768, fylldes av djup vördnad och be-
undran för den barnafromme 80-åringen. När den gamle
riktade sina himmelsblå ögon på vår sagesman, »var det»,
säger denne, »som om sanningen själv talade ur hans blick.
Ibland>, fortsätter han, »var jag med honom i sällskap, dit
även spefåglar kommit för att göra narr av den gamle. Men
när han, oförbehållsamt som ett uppriktigt barn, begynte
omtala de underligaste saker från andevärlden, glömde spe-
fåglarne både att skratta och driva gäck och sutto i stället
lyssnande med öppna munnar. Déet var, som hade ensamt
hans blick förmåga att bjuda tystnad.»

Första gången denne vår sagesman var på besök hos Sve-
denborg, frågade han den gamle mannen, om han icke med
hänsyn till sin höga ålder tagit med sig någon betjänt på
resan. Det var överflödigt, menade Svedenborg, ty hans
ängel följde honom överallt och var hans dagliga sällskap.
»Åt varje annan, som sagt något dylikt, skulle jag ha
skrattatx, tillägger vår sagesman, »men något sådant kunde
omöjligt falla mig in vid anblicken av denne 81-årige,
vördnadsvärde man, som yttrade det med ett barns oskuld.»

Det är, som om något av faderns barnsliga förtröstan nu
lagt sig över hans oroligt forskande ande och brett sitt
skimmer över hans sista år. Frestelsernas och själsstrider-
nas tid var förbi. För varje år kände han sig alltmer har-
monisk och trygg. Han visste t. o. m. att berätta för besö-
kande, att han kände sig kroppsligen kryare än förr, ja att
det höll på att växa ut en ny uppsättning tänder i hans mun
i stället för dem, som han förlorat. Han blev kroppsligen
som barn på nytt, siaren och snillet med barnasinnet.
