LOVE ALMQUIST. 259

Den första anteckning om lille Love Almquist, som finns
bevarad, är av hans gamle snälle morfars, bibliotekarien
Gjörwells hand — det är vid barndopet på hösten 1793:
»De som förstå sig på barnaansikten, säga, att han är eller
blir med tiden vacker.» När Love var tre år gammal, kom
han och hälsade på morföräldrarna. Då skriver gamle morfar
om honom: »Det är en skön gosse, bara eld, har ett fint ansikte,
talar och begriper allt, har redan infall och självsvåldigheter.
Honom fattas bara en friskare färg — är ej nog röd för en
snart tre års junker.» Och litet senare heter det: »Love rustar
och kör för kära livet, alltid med piskan i hand; så att efter
all liknelse blir han en välbeställd rekryt vid livregementet.»
Den där blekheten gjorde dock gamle morfar bekymmer,
och när Love är fjorton år, skriver Gjörwell till sin unga dot-
ter: »Han rakar upp i höjden men har ett så svagt bröst och
hostar redan så mycket, att han måste dricka varm getmjölk
alla mornar. Herre Gud! Skall jag också mista honom, detta
mitt hopp för min vetenskap och min hjälplh» Den lille hade
året förut förlorat sin blida, svärmiska moder, om vilken han
en gång berättat för en vän: »Hennes käraste nöje var att
svärma i parker och skogar, helst ensam eller med Rousseau;
hon var väli hög grad känslig, men denna känslighet var högst
frisk. Hon gav mig stränga och välförtjänta agor mellan
det hon förklarade mig vara sitt älsklingsbarn. — En mild
men hög allvarsamhet låg över hennes väsende.» Loves far,
herr krigskommissarien Almquist, som ägde egendomen An-
tuna ett par mil norr om Stockholm, var däremot en kall
natur, inriktad på livets praktiska realiteter.

Kort efter moderns bortgång kom den första svåra själs-
krisen i Loves liv. Han var då ännu ej fjorton år fyllda. I ett
brev till en vän beskriver han flere år senare den svåra kamp,
han nu fick utkämpa. Den kom alldeles plötsligt på. »Allt
tyckte jag vara under djävulen. Det föll alldeles som en
slöja över hela världen — naturen sjönk. Frågan om Gud
vaknade och stod bister för det unga sinnet. Satan var nu
överallt omkring mig. — Omätliga krav vaknade. Det svart-
nade för mig. Jag sökte Gud med sådan häftighet, att —
Nog! — — —; jag har känt vansinnets grund.» När han
sedermera erinrade sig denna svåra tid, tyckte han, att det
var hans bortgångna moder, som lett honom över dessa av-
