540 POMMERSKA KRIGET OCH HATTPARTIETS FALL.

På detta område hade Pechlin för övrigt alldeles särskilda
motiv för sitt handlingssätt. Han var nämligen måg till
Plomgren, växelkontorets förste styresman, och svåger till
en av Sveriges störste exportörer vid namn Jennings, som
också var en av bankens störste låntagare.

Vad växelkontoren beträffar, voro alla partier nu ense om
att deras verksamhet varit förfelad. Därför uppsade sekreta
utskottet i april 1761 kontraktet med Kiermanska växel-
kontoret. Därmed var det för alltid slut på detta slags in-
stitutioner, vilka spelat en så betydande roll i Hattpartiets
finansiella historia. Men rådet, som fått uppbära så mycket
klander för sina överenskommelser med växelkontoren, gick
med sekreta utskottets hjälp fritt från alla efterräkningar.

I och med Pechlins återgång till Hattarne hade oppositio-
nens leder blivit sprängda. En liten skara trogna följde honom
genom tjockt och tunt, även sedan hans dubbelspel blivit
bekant. Men gränslös blev förbittringen mot honom bland
Möss- och hovpartierna, och då och då gav den sig luft i
utbrott av harm och förakt, när han försökte uppträda med
myndiga åthävor på riddarhuset. Man ruvade på hämnd.

Tillfället därtill kom i augusti 1761, då Pechlin på riddar-
huset i stridens hetta fällde några förgripliga yttranden mot
rådet, av vilka hans motståndare begagnade sig. Det var flere
talare, som då med stor häftighet angrepo rådet för att i en
utnämningsfråga ha visat missaktning för riksens ständer
och handlat i strid mot deras uttryckliga vilja. Pechlin var
en av de hetsigaste. Han beskyllde riksråden för »intriger»
och brist på aktning för riksens ständer, ja yrkade på att de
borde få en skarp föreställning inför öppna dörrar.

Pechlin justerade väl sedan bort de värsta överorden i
protokollet; men Mössorna och hovpartiet hade nu fått vapen
i händerna mot honom. En man, som visat ett sådant förakt
mot regeringen, att han med skymfliga och obevisliga till-
mälen angripit riksrådet, borde icke räknas värdig att till-
höra riksens ständer. Man lyckades också — med en rösts
övervikt — genomdriva, att han uteslöts från riddarhuset
för denna och följande riksdag.

Men den sällsynt ringa röstövervikten för beslutet lockade
naturligtvis till försök att riva upp detta. I sex veckor pågick
