544 REALISMENS OCH NATURALISMENS GENOMBROTT.

soch däribland finnes icke blott det majestätiska lejonet
och den tjusande tigern med sin gulspräckliga fäll, men
också de smutsiga aporna.s

Efter dessa omdömen av rikt begåvade män stanna vi
slutligen inför en mera intuitiv analys av Strindbergs psyke,
gjord av en dyrkande kvinnosjäl. Det härrör från den im-
pulsiva, lidelsefulla åttiotalsförfattarinnan Victoria Bene-
dictsson — med signaturen Ernst Ahlgren — själv en plå-
gad och söndersliten människa. I ett brev till sin vän Lunde-
gård yttrar hon sig om Strindberg, sedan hon läst hans bok
sTjänstekvinnans som»: »Jag är stormgalen i den, alldeles
vild-förtjust. Jag har aldrig förstått Strindberg förr. Nu
håller jag av honom — om han så sparkade mig. Ty en sådan
mänsklig, söndersliten, sympatisk människa kan man förlåta
sådant, som skulle komma en att hata en småsjäl för hela
livet.>

Och på tal om Strindbergs bok »Giftas» skriver hon: »Han
kan vara ensidig — jag nekar inte det — men det är en stor,
sund sanning, han säger . .. Han är söndersliten och nervös;
därför ser han fiender överallt. Därför får man inte räkna
så noga, om ett hugg faller, där det inte skulle, eller om han
måttar galet. Men grunduppfattningen är riktig: det är
mot den fint uppfostrade kvinnans lättja, det borde dragas
i härnad. Det är mot mannen, äktenskapet blir orättvist i
sådana medelklassäktenskap, där kvinnan är för fin att
arbeta — han är en slav.s

Strindberg fortsatte sitt giftdrypande smädeskriveri i de
2»Blå böckerna, där han alltjämt på känt maner blandade
sanning och lögn om vart annat. — Konstiga böcker! Den
framstående norske litteraturkritikern Nils Kjer skriver
om den första av dem: »Innehållsrikare än någon aforism-
samling från den nyare tiden, kaotisk — enformig som Ko-
ranen, vred som Jesaja, full av apokryfiska ting som de gamla
goda biblarna, mera underhållande än mången roman, mera
eggande än de flesta pamfletter, mystisk som Kabbala, spets-
fundig som en skolastisk teologi, uppriktig som Rousseaus
första ”Bekännelser” och Strindbergsk på gott och ont i var-
enda rad, med inseglet av hans oförgängliga originalitet, med
varje sats lysande som magisk skrift mot mörkret — sådan
