GUSTAV ADOLF BLIR AVSATT. 715

marhusar, tog käppen av generaladjutanten, med vilken jag
vände mig till de drabanter, som voro ankomne i rummet, och
befallde dem i kraft av det ämbete, jag nu beklädde, genast
draga sig tillbaka, vilket de efter något betänkande gjorde.»

Adlercreutz gick nu upp i övre drabantsalen och förmådde
därvarande drabanter att lova hålla sig stilla.

Under tiden hade emellertid konungen blivit lämnad en-
sam med överståthållaren af Ugglas och general Strömfelt.
Konungen hade då passat på och »på ett oförmärkt sätt dragit
general Strömfelts värja utur baljan, och då general Ström-
felt, som saknade sin värja, den konungen gick och hade
blottad i handen, återbegärde den, svarade konungen, att
generalen kunde vara lika väl general utan värja, som han
var kung utan värja».

Då konungen genom den söndriga dörren såg Adlercreutz
komma tillbaka, sprang han ut genom en sidodörr, »vilken han
hant tillregla och igenläsa. Jag sprang efter», säger Adler-
creutz, osoch lyckades genom tvenne våldsamma språng emot
dörren få den sönder och hant på konungen vid en spiral-
trappa, då han redan var på översta trappsteget. Han kasta-
de en nyckelknippa emot ansiktet på mig, men som gick
förbi. Emellertid fick konungen försprång, så att då jag kom
upp På trappan, var han redan utur ögonsikte.» När Adler-
creutz kommer ner på borggården, får han syn på någon, som
just fattar tag i konungen. Det är hovjägmästare Greiff.
Han hade varit uppe i konungens rum, och då han fick höra,
att Gustav Adolf flytt, hade han genast skyndat motsatta
vägen i syfte att genskjuta konungen, vilket nu lyckats.
Konungen sökte visserligen »med den dragna värjan, som
han hade i handen, sticka hovjägmästaren. Men lyckligtvis
gick stynget endast genom rocken och något blesserade ar-
men. Vi ville då föra konungen genom slottsgången upp till
dess rum, men han stretade emot, så att vi blevo nödsakade
att bära honom uppför trapporna genom drottningens rum
och Stora galleriet in i Vita rummet, då konungen befant sig
ganska vanmäktig och illamående, varefter han höll sig stilla
hela dagen.

Alla möjeliga anstalter vidtogos ytterligare till lugnets
bibehållande i staden; och förmärktes icke den minsta oro
eller bekymmer över vad som skett.»
