192 ÖRLIG, PEST OCH HUNGERSNÖD.

den åtgärden att skilja de sjuka från de friska. Flitigt rökte
man också med tjära för att fördriva smittan. De döda sveptes
i sina kläder, varefter man genast begravde dem och strödde
kalk över liken. Deras gång- och sängkläder fingo icke för-
säljas eller spridas bland arvingarna, förrän de väl rengjorts
och rökts.

Viktigast av allt var dock att så fort som möjligt få i ord-
ning ett allmänt sjukhus. Den 20 september kunde också
collegium medicorum tillkännagiva för allmänheten, att en
sådan anstalt blivit upprättad ytterst på Ladugårdslandet
nere vid sjön — vid nuvarande Fredrikshov. Dit kunde »var
och en låta föra den som bliver av farsoten besvärad och han
vill hava utur sitt hus».

Tidens knapphet gjorde emellertid, att sjukhuset blev
högst ofullständigt utrustat. Om tillståndet i övrigt där
sakna vi närmare underrättelser, men förmodligen var det
ungefär likadant som inom Köpenhamns lasarett vid samma
tid. Det beskrives sålunda: »Idelig indlgb Klager over at
Utugt, Klammeri, Slagsmaal, ugudelig Tale og gudsbespot-
tende Banden tog Overhaand i Lazarethet og maatte ned-
kalle Forsynets svere Straffedomme. Ikke allene Vaagekonerne
bestjal de Syge og Dsede, men de Syge bestjal hinanden
indbyrdes. Barbersvendene paasagdes, at de udpressede
Penge af de Syge for Medicamenter.» Till slut gick det där
så långt, att en »Profos eller Tugtemesters måste tillsättas.

Sjukhuset på Ladugårdslandet blev snart otillräckligt,
varför även det s. k. Pörstrandshuset måste användas för
samma ändamål. Och då ej heller det räckte till, fick man
föra många sjuka till Skeppsholmen, vilket naturligtvis ytter-
ligare förvärrade tillståndet där. Dödssiffrorna i staden till-
togo med förfärande snabbhet. För sista veckan i oktober
uppgingo de till över 1700.

Under sådana förhållanden förmådde doktor 'Grim icke
på långt när att ensam sköta alla, som behövde hans hjälp.
Därför anställdes ännu en pestmedikus, och även han fick
en barberare med gesäller till sin hjälp. En hel del klagomål
anfördes också mot Grim, och deras innebörd framgår av
förmaningar till honom från collegium medicorum den 14
september »att gå till de fattige oftare och intet utpressa
några penningar av dem, intet snäsa dem utan gå till alla
