MAGNUS STENBOCKS TYSKA FÄLTTÅG. 119

gå på knäna, tills att de blevo mjuka». Minst av alla
sparade sig Måns Bock själv, hur plågad och utpinad han
än var genom ett anfall av stenkolik, hans gamla onda, som
nu ansatt honom i 14 dagar.

Men så lyckades de våra också att komma över danskarne,
innan dessa blivit fullt ordnade — att de alls hunno bli
det, därför hade de att tacka, att en sachsisk kavallerikår
varskodde dem och bringade dem undsättning.

Den danska arméns ställning var ur flere synpunkter mindre
lyckligt vald. Bl. a. blevo regementena på högra flygeln all-
deles för tätt hopträngda, så att deras rörelsefrihet hämma-
des, medan de däremot bildade ett kompakt mål för fiendens
artilleri. Men till antalet voro danskarne ansenligt överlägsna
de våra. De utgjorde nämligen 19,000 man, svenskarne
blott 14,000.

Utan tvekan gingo dock de våra den 9 december löst på
fienden, och under musik av pukor och trumpeter skedde
framryckningen. Då sköts dansk lösen från det fientliga hög-
kvarteret, och så började den danska regementsmusiken ock-
så spela. Men nu for skälmen i Lille Bocken. FHan vände sig
till sina musikanter med orden: »Stoppa pipan i säcken, och
trumman på ryggenl De hava begynt spela; vi vilja
dansa.»

Striden började med att artilleriet under överstelöjtnant
Cronstedts befäl omed ogemen snabbhet? ryckte fram och
intog en fördelaktig ställning, varifrån det kunde med kraft
beskjuta fienden. Genom sina »geschwinda skott> åstadkom
han ett alldeles förkrossande intryck på danskarne, och ge-
nom att överösa dem med salvor höll han deras första linje
i schack, medan det svenska infanteriet fick tillfälle att ordna
sig under skydd av kanonelden. Det var en stolt triumf för
Cronstedts omorganisation av sitt vapenslag, varigenom detta
fått ökad rörlighet och större eldhastighet. Artilleriets insats
i fältslaget fick därigenom en betydelse som aldrig förr. Sten-
bock hade också inför rådet varit en ivrig förespråkare för
Cronstedts nya uppslag, medan artilleriets dåvarande chef
avstyrkte från försök med hans nyheter och höll på det
gamla.

När artilleriet gjort undan första grovarbetet, ryckte fot-
folket fram med musköten på axeln, tills man kom på 15
