590 GUSTAV IV ADOLF.

huvudena, grymtade till och började fördela sig, lufsande
vart och ett efter sitt parole.»

En särskild märkesdag för byn inföll vid Mårtensdags-
tiden, då byamännen gingo brandsyn. I dessa eldfarliga,
tätt bebyggda samhällen var det nödvändigt att hålla sträng
tillsyn med alla eldstäder. Därför gingo gubbarne nu sam-
fält från hus till hus och sågo efter, hur det stod till med
den saken. I alla förmögnare hem undfägnades därvid rik-
ligen med öl och brännvin, som »förtärdes under sång och
allehanda glam. Munterheten stegrades på varje ställe; skor-
stenar och bakugnar slogos så småningom i förgätenhet. En
och annan av gubbarne kunde väl till en början, då de läm-
nade gården, falla in med den anmärkningen: ”Vi glömde ju
att se efter eldstäderna! Men mot slutet upphörde även
denna anmärkning.» Man litade på att de förmögnare bön-
derna av ren självbevarelsedrift sörjde för att eldfaran und-
veks. Med de fattigare, som ingenting hade att förlora,
hade man varit mera noga. »I skymningen kunde man ännu
få se eller åtminstone höra det till några få sammansmälta
brandsynståget sträva under avsjungandet av någon marsch,
fast just icke i marschtakt, hem till sina boningar.»

Under sommarmånaderna samlades byamännen varje
söndagsafton på en öppen plats i byn, ett slags torg, för att
under åldermannens ledning besluta i gemensamma angelägen-
heter. Dessutom ägde åldermannen att sammankalla dem,
när något särskilt stötte till. Vanligen var åldermannen till
tecken på sin värdighet utrustad med en trumma, på vilken
han då slog »vissa slag för varje port och utropade — ackom-
panjerad av ett gällt gläfsande av bandhundarna, som ald-
rig rätt kunde förlika sig med trumman — en viss timma
för samlingen. På den bestämda tiden fick man alltid se
byamännen troppa av till bytorget. Vid dessa samman-
komster avgjordes byns allmänna ekonomiska angelägen-
heter, såsom kreaturs lössläppande eller tjudrande, gärds-
gårdars underhållande.» Och den, som uraktlät att fullgöra
bystämmans beslut, fick erlägga böter. Dessa pengar skulle
egentligen utdelas till alla i byn, men »gubbarne blevo sällan
ense om fördelningsgrunderna, varför det merendels alltid
beslöts att supa upp dem allesammanss.
