134 EDDANS HJÄLTESÅNGER.

»Vad bet på brynjan?

Vi bröts min sömn?

Vem fogade, att fjättrarna
föllo, de blekgrå?»

Han svarade:

»Sigmunds son;
Sigurds svärd

åt korpen riste lik
för kort tid sedan.»

Då berättade hon, att hon var valkyrja och hade tagit
del i en strid mellan två konungar. Därvid hade hon fällt
den, som Oden lovat seger. Till straff därför hade guden
stuckit henne med sömntörne och sagt henne, att hon aldrig
mer skulle kämpa 1I strid utan som en vanlig kvinna äkta
en man. Men då hade hon svurit en ed att aldrig tillhöra
någon annan man än den som ej kunde rädas.

Sigurd bad nu valkyrjan lära honom något av sin stora
visdom. Hon räckte honom då en bägare med fradgande
mjöd och kvad en runesång. Så kloka råd innehöll detta
kväde, att då hon hade lyktat det, utropade Sigurd: »Aldrig
har jag funnit en visare kvinna än dul! Därför svär jag, att
dig skall jag äga. Du är efter mitt sinne.»

»Min håg står också till dig», svarade valkyrjan. »Hade
fjag än tusende män att välja på, så valde jag likvisst dig.»
Och så svuro de varandra trohet i liv och död.

Valkyrjan hette Brynhild och var konungadotter.

Därefter red Sigurd bort. Och när Brynhild stod i sin sal
och såg honom stiga till häst, tyckte hon sig aldrig ha skådat
en härligare man.

Men Sigurd och Brynhild fingo ej länge vara lyckliga med
varandra. Den trollkunniga drottning Grimhild beslöt att
skilja dem åt, emedan hon ville hava Sigurd till man åt sin
dotter Gudrun. Hon gav därför Sigurd en trolldryck, så att
han glömde bort, att Brynhild fanns på jorden, och vände
sin håg till Gudrun. Inom kort gifte han sig med henne.

Med Gudruns bröder, Gunnar och Högne, ingick han
fostbrödralag och drog med dem vida omkring på ärorika
härtåg.
