348 SAMMANHÄNGANDE KAPITEL.

Ellen Key berättar om detta möte: >I grinden till Lövingsborg
mötte jag Jenny Lind. Det var enda gången jag såg henne.
Då var hennes kärlek slut för alltid, och då började min.»

Men Feilitzen var en vek natur och ryggade tillbaka för
att upplösa sitt äktenskap. Och allteftersom åren gingo, vann
den sköna hustrun övertaget över den kvinna, som hennes
make ryckt in i kärlekens malström. Så stod det en dag
klart för Ellen Key, att besvikelsens stund var kommen; och
hon har en gång antytt, att det kval, den vållade henne, var
sådant, »som kan komma själva personlighetens fogar att gå
isär». Det var en kvinna med brustna livssträngar, som då
trettioårig vandrade ut i »ökennattens ensamhet». De år,
som därefter följde, skulle, säger hon, »göra slut på allt per-
sonligt liv för mig» Blott en tillfällighet räddade henne
undan självmord.

Men världen fick ej märka, hur djupt hon led. Hon dövade
sin smärta genom outtröttlig verksamhet för att lyfta och
förädla sina medmänniskor. Och småningom kämpade hon
sig ut ur dödsskuggans dal och återfick en levnadslust och en
själsfrid, som hon förut ej vågat hoppas på. Så blev, som en
av Ellen Keys levnadsskildrare så vackert sagt, hennes liv
»det mest strålande bevis på vad en kvinna kan göra för
människorna, sedan detta liv berövat henne vad hon älskat
mest och vad som var henne dyrbarast».

L

Det hem, som Ellen Key på sin ålderdom redde sig vid
foten av Omberg, hennes kära Strand, hade hon bestämt till
att efter hennes död bli vilohem för kroppsarbetande kvinnor.
Så länge Ellen Key levde, blev Strand en vallfartsort för
lidande människor. Hennes levnadstecknare Mia Leche-
Löfgren säger: »'Sierskan på Strand” blev i det allmänna med-
vetandet en sorts undergörande madonna, till vilkan man
vallfärdade från när och fjärran för att söka tröst för mänsk-
liga lidanden, från kärlekskval till sorgen över anförvanter,
vilka stupat i kriget. Hennes hem kunde tidvis te sig som en
modern nervläkares mottagning — en ”själsklinik”, som hennes
vänner litet vanvördigt brukade uttrycka det. Ellen Key
blev traktens stolthet och glädje — och dess förnämsta turist-
attraktion.»
