GUSTAVIANERNA STÖRTAS. 495

fogden förde befälet. Emellan vart slag dröjde en minut.
Folket hurrade av nöje vid vart slag, ropade: ”Bra! Slå bral
Det var rätt etc.”', samlade ock penningar i hopen åt den som
slog. Han säges hava i sådana styvrar fått 22 rdr. Anckar-
ström stod frimodigt på schavotten och tycktes vara sinnad
att med stort tålamod för-
draga spöslitningen, men
han teg blott vid första sla-
get; vid det andra pep han
litet och rörde på högra
benet, men vid det tredje
vrålade han och höjde se-
dan bägge benen vid vart
slag. Detta på riddarhus-
torget. I arresten skickades
stadschirurgus att vårda
hans rygg och hans hälsa.» —
Anckarström yttrade efter
schavotteringen, att spö-
slitningen »översteg den
tanke, han gjort sig om
höjden av mänskliga plå-
gor. Och dock var han
en alldeles ovanligt här-

dad man. :
s nnd JACOB JOHAN .ANKARSTROMZ
Dagen därpå skulle han — smd ulain J0 är gamsrut. G årningen 216

schavottera på Hötorget nuv—t//eaé/nr/d”plfkif/mriamdli(?r od ihalyernpå3
. l TörgS$dåigar ärad nämé;d. ockhn
Gjörwell fick då se den Bumstnhugfouke medspa, ö fäme nEa

olycklige, när han på »rac- Sdra handes H kb SJd RT GE F
karekärram! skulle föras Anckarström vid skampålen.
till schavotten. Han gjor- Samtida kopparstick.

de då den iakttagelsen, att

Anckarström »såg frisk ut men faslig i anseende till skägget
och mustascherna, som under alla de veckorna fått växa,
havandes under åkningen en slokig hatt på sig». Gjörwell
var också vittne till spöslitningen: delinkventen »skrek vid
första slaget jämmerligen, och efter det andra bor]ade han
ropa himmelshögt: ”Ack, förlåt mig, förlåt mig', dock med

1 Bödelskärran.
