KARL MIKAEL BELLMAN. 173

darmästare. Hans äldste son, en vek och finkänslig skalde-
natur och musikalisk begåvning, blev professor i Uppsala.
Professor Bellmans andre son, Karl Mikaels far, gick äm-
betsmannabanan och blev sekreterare i slottskansliet i
Stockholm. Han gifte sig med en prästdotter, »ovacker som
en dag, oändligen god, charmant i sin klädsel, delikat i sitt
umgänge, hade en förträfflig röst>, enligt vad Karl Mikael
berättar. Andan i hemmet var utpräglat religiös med pie-
tistisk läggning.

År 1740 kom Karl Mikael till världen, äldst i en syskon-
krets, som skulle växa till femton stycken. I skolan var han
villig och läraktig. Geometri var dock hans fasa.

»Hjärnan ännu i mig vrides,
när jag tänker på Euklides
och på de trianglarna

ABC och CDA.

Svetten ur min panna gnides
värre än på Golgata»,

skriver han i sin självbiografi.

Men så mycket större anlag röjde han för musik och
vitterhet. På farfars gamla cittra improviserade han me-
lodier, och snart överraskade han också med små dikter.

Sin första anställning fick han i riksbanken. Det var just
att sätta bocken till trädgårdsmästare. Från bankens siffer-
kolumner drogs tjuguåringen oemotståndligt ut i nöjenas
värld med vin och källarnymfer, med maskerader och pick-
nicker. Och en vacker dag hade han råkat i klorna på procen-
tare och måste rymma till Norge, den tidens Amerika för
bankruttörer. Vid återkomsten hade han ingenting annat att
göra än begära avsked från banken. Vid ärendets behandling
»ville herrar fullmäktige», säger protokollet, sicke missunhna
honom den lycka, han på annat ställe tror sig finna inom kor-
tare tid än den, han i banken använt, och samtyckte således,
att han från ytterligare uppvaktning här vid verket må ent-
ledigas».

Han bor nu ett år hos sina föräldrar på Årsta — de ha
nämligen flyttat dit efter faderns avskedstagande från sin
befattning. Härifrån ger Karl Mikael följande höstliga stäm-
ningsbild i ett brev till en vän:
