10 FORNÅLDRARNA.

Dessa uråldriga matsedlar har man läst sig till i avskrädes-
högarna, vilka icke gömma på andra kvarlevor av ätbara djur
än ben av villebråd och fisk. Det visar, att dessa människor ej
idkat andra näringar än jakt och fiske men däremot varken
drivit åkerbruk eller boskapsskötsel. Bensamlingarna omtala
också, att hunden var deras enda husdjur. Han hjälpte sina
herrar på jakten och vaktade den koja eller
grotta, där de bodde. Intressant är, att
man funnit rester efter hundar av tre olika
raser, av vilka en står schakalen nära. Det-
ta tyder på att hunden ursprungligen är
en tamd schakal.

Flerstädes på Danmarks kuster finnas
dylika avskrädeshögar. I vårt land har
man visserligen icke funnit några sådana
fornlämningar från denna urtid, men i
Skåne har man upptäckt såväl boplatser
från samma tid som ock en del grovt till-
yxade flintredskap av fullkomligt samma
form, som dem man påträffat i de danska
avskrädeshögarna. Den tidens människor
kände nämligen icke till metaller utan
gjorde sina viktigaste verktyg och vapen
av sten, framför allt av flinta, som vid

Flintverktyg från knackning bildar skarpa, skärande kanter.

den äldre sten- - Hela denna äldsta tid av människans till-

åldern. Skåne !/e. saro har därför blivit kallad stenåldern.

Ett sådant tidsskede ha så gott som alla
jordens folk genomlevat, och vilda stammar finnas, som än
i dag ej hunnit längre i sin utveckling.

Dessa enkla stenredskap, som först i senare tid blivit
uppmärksammade, äro alltså de äldsta spår av mänsklig
verksamhet i vårt land, som man känner. Genom årtusende
efter årtusende har Sveriges folk steg för steg utvecklats
från »den äldsta stenålderns» stadium ända till ångans och
elektricitetens tidevarv. Vi som äro bortskämda med varma
bostäder, där man snabbt kan göra upp eld, med vattenled-
ning och elektriskt ljus, med maskiner till hjälp i vårt arbete,
med järnvägar och spårvagnar, telegraf och telefon, — vi ha
svårt att tänka oss tillbaka till den tid, då människans liv

