JOHAN BANERS FÄLTTÅG. 405

efter dödsfallet var Baners smärta förbytt i dödlig förälskelse.
Den hade uppstått vid själva begravningen, då han fått se
den sköna, sjuttonåriga markgrevinnan Johanette av Baden.
I tre månaders tid svävade han mellan hopp och ängslan,
innan han erhöll den skönas — eller rättare sagt hennes fa-
ders ja. Utom sig av glädje lät Baner då allt sitt artilleri
skjuta glädjesalvor, så att fienden förskräcktes och fruktade,
att svenskarne tillämnade ett anfall. Det starka kanon-
dundret lär ha hörts ända till staden Kassel, flera mil däri-
från. De förskrämda invånarne, som icke kunde tro annat,
än att ett stort fältslag utkämpades, skyndade till kyrkorna
för att bedja om seger åt sina trosförvanter.

Men ingen må tro, att den nygifte på minsta sätt för
Venus' skull försummade sina plikter i Mars' tjänst. På
själva bröllopsdagen var han ute på en rekognoscering,
och dagen därpå var han åter på marsch med armén.

Ett överrumplingsförsök och ett nytt farligt återtåg.

Sedan Baner förenat sig med de franska hjälphärarna,
beslöt han att våga en kupp under vintern, när fienden
gått till ro i kvarteren. Han hade fått veta, att kej-
saren och ett stort antal andra tyska furstar voro samlade
på riksdagen i Regensburg 1641. Tänk om den starka kölden
hölle i sig, så att Donau fröse tilll Då skulle han kunna ge-
nom en överrumpling göra slut på hela kriget! Regensburgs
fästningsverk voro nämligen ganska förfallna, och någon
större krigsstyrka fanns icke i närheten.

Men denna gång var lyckan icke Baner bevågen. Väder-
leken slog plötsligt om till tö, och Donau bröt upp. Då måste
han uppgiva företaget. Men nu hade fienden vaknat ur sin
vintersömn och börjat röra på sig i akt och mening att ännu
en gång försöka avskära återvägen för svenskarne. Vid mer
än eff tillfälle hängde det också på ett hår, att de lyckats.
En oersättlig hjälp hade emellertid Baner av den tappre, all-
tid påpasslige våghalsen överste Erik Slang. Instängd med
endast ett par tusen man i den lilla staden Neunburg, väster
om Böhmerwald, höll han sig i tre dygn bakom gamla, för-
fallna befästningar, fastän han till slut hade mot sig hela
den kejserliga hären med dess artilleri. När kanonerna skjutit
