HYGIENISKA SAMHÄLLSFRÅGOR. 469

man bär på sig i fickan — även svavel. Några tugga vitlök.»
Andra buro en påse kamfert på magen.

Så var då mordängeln kommen inom landets gränser.
Nu måste man lite varstädes hålla sig beredd på det värsta.
Genom fartyg fördes smittan till hamnstäderna vid Vänern.
Från Lidköping skriver den unge Gunnar Wennerberg:
»Usch! nu är koleran här. Vi kunde således icke slippa den
ovälkomne gästen, oaktat vi bjödo till. Hon är dock icke
mycket asiatisk här i Lidköping. Gamla supiga käringar
tycker hon bäst om — två om dagen tager hon med sig,
högst tre. Liken begravas ovanligt hastigt. Om kvällarna
sker begravningen — för alla utan ringning. De fortskaffas
till kyrkogården i en därtill gjord likvagn, som ser hemsk ut.»!

Till Jönköping var det en medlem av ett kringresande
teaterband, som hade smittan med sig. Han blev sjuk i Göte-
borg och dog i Jönköping. Den dag, då han begravdes, avledo
tio personer i staden, och ytterligare lika många dödsfall
väntades innan aftonen. Här grasserade farsoten fruktans-
värt. På tre veckors tid skördade den en sjättedel av stadens
befolkning.

I Växjö, Tegnérs biskopsstad, kom man däremot lindrigt
undan. Han berättar i ett brev till Agardh, att »sav något
mer än sjuttio insjuknade ha trettiofem dött, alla ur den
lägre klassen och för det mesta försupna eller förhungrade
naturer. Stannar det härvid, så måste vi prisa vår lycka,
ty trettiofem dödsfall på en folkmängd av två tusen är dock
icke betydligt.»

Över hela landet verkade farsoten hämmande på det eko-
nomiska livet ej blott genom sina direkta härjningar utan
även genom karantänsspärrningen orterna emellan, vilken i
hög grad förhindrade och försenade alla varutransporter.

Mot slutet av augusti var koleran i Stockholm. Den hade
föregåtts av »en kvävande, dov värma, som försatte själ och

1 Claes Lagergren berättar i sina memoarer, hurusom hans mor,
som var husmoder på egendomen Halla nära Lidköping, bar medika-
menter och andra sjukvårdsförnödenheter åt gårdens underhavande
till en stor sten vid vägen; och först när hon gått ett stycke därifrån,
kommo de sjukas anhöriga fram från den plats, där de stått och väntat,
och hämtade vad hon Jlagt på stenen. Ty all förbindelse mellan 'Der-
soner från smittade och friska hem var strängeligen förbjuden.
