248 GAMLE KUNG GÖSTAS SISTA TID.

lorna för vår kännedom om konungens sista tal. Denna
predikan utgavs i början på 1600-talet, och därvid företog
sig utgivaren att förse den med en inledning, vari han för-
svarar konung Gustavs verk mot en del kritik och talar om
undersåtarnes otacksamhet mot honom. På tal därom ut-
brister han i ett utrop, invävt i några dunkla och krystade
ordvändningar: »Om edre barn kunde några år härefter upp-
gräva konung Gustav med näglarna, gjorde de det gärna.»

Senare historieskrivare funno detta vältalighetsalster allt för
fagert för att låta det vissna. Det blev insatt i Gustavs eget
tal och av en historiker från slutet av 1600-talet »förbättrat»
därhän, att de belackare skulle en gång önska att »med tän-
derna, med vilka de gnagt på honom, gräva honom upp ur
jordem». Denna förbättring blev visserligen kortlivad, men
andra och mera lyckade kommo till i det vältaliga referat, som
hopsattes av historieskrivaren Olof Celsius vid mitten av
1700-talet. I sin tids retoriska smak utsmyckade han det med
vackra ord om att »dessa grå håren, detta skrynkota ännet
skola med mig intyga, att riksens och eder välfärd varit det
ömmaste syftemålet för alla mina gärningar» m. m. i den
stilen. Det är denne författare, som Fryxell sedan i huvudsak
följt. Men gamle kung Göstas är all denna vältalighet icke.

Litteratur: Emil Hildebrand, Gustaf Vasas sista tal till stän-
derna. (Historisk tidskrift 1899.)
Emil Hildebrand och Carl Grimb erg, Ur källorna
till Sveriges historia: del I.

Gustav Vasas sista sjukdom och död.

ÄROM har konungens själasörjare, kyrkoherden i
Stockholm mäster Hans efterlämnat en berättelse, ur

vilken följande må anföras: »På året 15358 begynte
Hans kongl. Nåde i befallningar, nästan alla, mycket fela
och förändra sine egne förra befallningar; item begynte ock
fela i minnet mäkta ju mer och mer, det aldrig tillförene
någonsin skedde. Och på nyårstid anno 1558 begynte H.
K. N. allt för mycket bekymra sig om världslige saker,
som var om riksens uppbörd och inkomst, så månge H. N:s
dagelige tjänare kunde intet göra H. K. N:e fyllest.»
Som mäster Hans blev anmodad att söka mildra denna
