626 GUSTAV IV ADOLFE.

holmen ha inkastat så mycket trupper, som kunde rym-
mas där. Återstoden av finska armén borde dragas »åt öster-
bottniska sidan, intill dess med första vårdag och ankom-
mande flottor kraftigare anstalter till landets återvinnande
kan tagas,.! Konungens instruktion för befälhavaren blev
i enlighet med detta Ilingsporska resonemang, dock med
detta viktiga tillägg: »Ehuru frälsningen av armén och fäst-
ningarnas försäkrande böra bliva förnämsta ändamålet
av försvarsanstalterne under påstående vinter, vänte Vi
likväl, att I, så långt möjligt kan bliva, söken att den in-
trängande fienden hindra och emotstå samt icke förr, än nö-
den påtränger, reträtten företagen.» För denna senare del
av instruktionen har Klingspor visat ett mycket dåligt min-
ne. Däremot har han synnerligen samvetsgrant lagt sig dess
första del, om arméns återtåg, på hjärtat.

Men om ställningen vid Tavastehus också ej lämpade sig
för en försvarsstrid mot hela den samlade ryska huvud-
armén, så följde därav dock ingalunda, att den finska hären
utan vidare måste retirera därifrån. Tvärtom fanns det
ännu vid Klingspors ankomst till Tavastehus goda utsikter
för en framgångsrik offensiv mot de skilda ryska trupp-
avdelningarna var för sig, medan de ännu från olika håll
ryckte fram mot staden. En sådan offensiv skulle ha kun-
nat fördröja ryssarnes framryckning och därmed även Svea-
borgs belägring. Under sådana förhållanden skulle detta
Finlands starkaste värn ha kunnat i god tid vid öppet vatten
få undsättning från Sverige.

Men en sådan handling som att söka förekomma fienden
stred mot Klingspors hela läggning. ”Till hans ursäkt måste
också framhållas, att de rapporter om ryssarnes styrka,
som han mottagit från Klercker och dennes underbefälha-
vare Adlercreutz, allesammans innehållit sådana över-
drifter, att det ej tycktes finnas någon möjlighet att hålla
fienden stången. Redan före Klingspors ingripande märker

1 En major Aminoff, som bra kände till stämningen inom Finland,
uttalar också den tanken, att nu gällde det att härda ut till somma-
ren, då en svensk armé kunde komma över till Finland; och sedan,
tillägger han förtröstansfullt, »skall denna förenade armén segrande
jaga sina fiender inom deras egna gränser. Ifrån gubben till yng-
lingen skall då var man gripa till vapen och åtfölja armén. Och jag
trolsar, att ingen rysse skall våga nalkas vår gräns.»
