GÖTISKA FÖRBUNDET. 289

Men en sådan eldsjäl som Per Henrik Ling måste för-
bränna sig själv. Sina sista år levde han också med endast
ett halvt liv. »Halvblind, på en gång utbrunnen och ännu
glödande», slöt han år 1839 sin bana, 63 år gammal.

Lings stora skaldeverk är och förblir den svenska gymna-
stiken. Det alstret av hans snille gör nu sitt segertåg genom
världen. Genom den gåvan till mänskligheten har Ling blivit
en folkuppfostrare i stor stil, en vägvisare till det stora målet
vEn sund själ i en sund kropp».

x

Under det stora världskriget 1914—19 kom man inom den
engelska armén till insikt om det ofantliga värdet av den
Lingska gymnastiken såsom härdnings- och vupprycknings-
medeb. Om dess användning vittnar det faktum, att nära ett
par tusen instruktörer i svensk gymnastik voro anställda
inom denna armé. Här gjorde Lings system nära nog under-
verk, och utan denna sorts kroppsövning ansågo sakkunniga
att det skulle varit otänkbart att på nio månader utbilda
rekryter för krigets strapatser.

Men rekryterna, som själva inte alltid hade den djupare
inblicken i vad denna ideliga gymnastikträning skulle tjäna
till, hade ibland en något avvikande mening om den svenska
gymnastiken, såsom synes av följande historia i den engelska
skämttidningen Punch.

En av de nya rekryterna är hemma på permission och blir
tillfrågad, vad han tycker om krigarlivet, och hur rekryterna
tillbringa sin tid. Han svarar något i den här vägen:
»Jo vi stiger upp klockan sju och har svensk gymnastik;
sedan får vi frukost, går ut och rör på oss litet och har svensk
gymnastik; sedan är det lunch och efteråt svensk gymnastik.
Gott strafe Swedenl!»

sin Gud, utbrister Ling: »Gud give, att det vore sant! Dock komma
visserligen aldrig hans änglar till mig för att leda mig upp på himla-
stegen. Mitt flintskalliga huvud skulle säkert svindla vid första ste-
get: jag blir således helt beskedligt på Guds låga jord och väntar
mig Jakobs öde — det att övervinnas. Likväl utbeder jag mig dina
allvarsamma bestraffningar, när jag någon gång visar mig för svag i
höften. — Ja, uppriktigt, bror! Jag vågar hoppas, att du då och då
väcker mig med en vänskaplig pisksmäll, när min spattsjuke pegasus
vill tvärt avstanna i sin vardagslunk.>
