28 SAMMANHÄNGANDE KAPITEL.

andra europeiska länder norr om Alperna. I Sydskandinavien
har bronsålderskulturen tydligtvis uppburits av en förmö-
gen befolkning. Längre norr- och österut har folk varit
fattigare och därför endast i ringa grad kunnat tillägna
sig de rika bygdernas högsta kulturformer. Bronsåldersfyn-
den av metall äro också i dessa trakter ofantligt mycket
färre än i Sydskandinavien.!

I stort sett får man emellertid det intrycket, att brons-
åldersbefolkningen i både Göta- och Svealand »följt väl
med sin tid», som Oscar Almgren uttrycker sig. »Just detta
att följa med sin tid, att påpassligt upptaga nya
uppfinningar söderifrån och omgestalta dem efter sitt eget
huvud, stundom till något bättre och vackrare än de ut-
ländska förebilderna, det är en egenskap, som vi åter och
åter ha tillfälle att konstatera hos våra nordiska förfäder, då
vi studera de arbeten, de efterlämnat. Detta gäller redan
stenåldern. Så vackra stridsyxor av sten, så fint tillhuggna
flintdolkar återfinna vi ej på andra håll inom Europa, och
även lerkärlskonsten kan under sin bästa tid fullt mäta sig
med den samtidiga i andra länder.

Nordbornas lätthet att upptaga nya impulser utifrån ut-
gör den goda sidan av deras bekanta beundran för allt ut-
ländskt och ringaktning av det egna. Den sistnämnda egen-
skapen kan ju också kallas självkritik; och när denna är till-
städes i lagom mått, är den förvisso blott till godo. Det är
väl just den, som lärt nordborna att ej i blind och pösande
självtillräcklighet nöja sig med det gamla och invanda utan
begärligt mottaga lärdomar utifrån samt att, när de söka
själva tillgodogöra sig dessa lärdomar, ej stanna, förrän de
åstadkommit ett riktigt grundligt och vackert arbete.»

1 Bäst lottade näst det sydskandinaviska området äro Kalmar
län och Uppland. De norrländska bronsföremålen äro i stort sett
hopsamlade inom Medelpad. Från andra landskap av detta väldiga
område finnas blott några fattiga, knappast nämnvärda rester.

Bronsfyndens antal växer dock år för år. Under det halva sekel,
som förflöt mellan den första och den senaste inventeringen av brons-
åldersföremål från Uppland — alltså mellan 1870-talets början och
år 1921 — hade deras antal växt från 34 till över 220. De uppländska
hällristningarnas grupp hade då ökats från 4 till ett 30-tal. För när-
varande räknas de till omkring 250.
