608 FRIHETSTIDENS SLUTAKT.

finna bot för folkets nöd, ja ej ville däråt ägna ens en ringa
del av det intresse, som de offrade på frågor om stånds-
privilegier och personliga förmåner.

Lika handfallna stodo ständerna inför statsbristen,
som växt ytterligare under Hattarnes senaste regering.
Präster och borgare hade inga andra medel att föreslå än
indragningar, framför allt i fråga om försvarsväsendet.
Men bönderna vägrade att ens yttra sig över frågan, med
mindre de finge förverkligat sitt gamla krav om tillträde
till sekreta utskottet.

Lika litet kom man någon vart med lösningen av mynt-
frågan, vilken också förvärrats av Hattarne genom deras
förnyade starka sedelutgivning. De botemedel, som före-
slogos av vederbörande deputation, gingo bland annat ut
på att återigen stänga banken för utlåning och förbättra
handelsbalansen genom inskränkning i brännvinsbränningen.
Men här stodo starka privata intressen hindrande i vägen.

Så upplöste sig nästan hela riksdagens verksamhet i idel
privategoistiska intressen. Här hade behövts en kraftig
hand för att driva de söndrade till enigt arbete på att först
och främst lindra rikets nöd och sedan fullfölja de goda
tendenserna till ett demokratiskt reformarbete. Som det
nu gick, var det fara värt, att ständerna skulle förstöra allt-
sammans. Men inom riksdagen fanns ej längre någon man
med den behövliga kraften och auktoriteten. Det hela såg
hopplöst ut.

Hopplöst var det också för dem, som ej tillhörde de po-
litiskt rättrogna, att se, hur litet ständerna ofta aktade rätt-
visan. Upprepade gånger gynnade man vid ämbetsutnäm-
ningar sina partivänner så hänsynslöst på andras bekostnad,
att det ej ens fanns något sken av lag och rätt. De fördärv-
liga ackorden, vilka blivit förbjudna vid tillsättningar av
civila ämbeten, levde åter upp igen. Det mest iögonfallande
exemplet är det förut anförda med landshövdingen och
generallöjtnanten von Lingen. Han hade i Pommerska kri-
get visat sig som en mycket medelmåttig härförare, och
som landshövding hade han ej heller utmärkt sig. Men han
ägde den stora förtjänsten att vara en i allo rättrogen Mössa,
och slik dygd förtjänade en vacker belöning. Alltså fick
han av riksdagen löfte på befordran till ett bättre län, så
