606 OSKAR I.

Det kunde resultera i både fästningar och en rysk flottsta-
tion vid Varangerfjorden. Ty med kraften av en naturlag
drogs den ryska politiken mot denna fjord, som skulle
kunna ge det kolossala fastlandsväldet den isfria hamn vid
världshavet, som det längtat efter i långa tider.

Det var helt enkelt orimligt att ifrågasätta, att de förena-
de rikenas regering skulle kunna gå in på Rysslands fordringar.
Men alla försök att vidare diskutera frågan med ryska re-
geringen avvisades mycket snävt, och på hösten 1852 spär-

rades gränsen.
&

I samma veva visade »kolossen i öster» sitt övermod mot
en annan granne, nämligen den »sjuke mannemn» vid Bospo-
ren, vars livstid tsar Nikolaus nu tyckte borde vara utlupen.
Sommaren 1853 ryckte tsarens trupper över turkiska grän-
sen, och så började det krig, som sedan blivit kallat Krim-
kriget. De avgörande krigshändelserna utspelades näm-
ligen på Krim, där den stora ryska Svartahavsflottan var
förlagd. På denna halvö landsatte England och Frankrike
trupper för att hjälpa turkarne. De voro nämligen ej håga-
de att låta Ryssland övertaga Turkiets värdefulla kvar-
låtenskap.

Redan medan det ännu blott hotade att bli fientlig-
heter mellan Ryssland och västmakterna, hade både svenska
och danska regeringarna förutsett risken av att kriget under
sådana förhållanden skulle komma att utbreda sig till Öster-
sjön. Den stora frågan blev då, om de skandinaviska län-
derna skulle få vara i fred för de stridandes flottor. I käns-
lan av gemensam fara trädde kabinetten i Stockholm och
Köpenhamn i förbindelse med varandra och enades om att
avge lika lydande neutralitetsdeklarationer. De skulle allt-
så avhålla sig från varje slags ingripande till någondera par-
tens förmån. Säväl krigs- som handelsfartyg tillhörande
de stridande skulle få inlöpa i de skandinaviska hamnar,
som icke voro krigshamnar, samt där förse sig med alla slags
förnödenheter utom krigskontraband. MNeutralitetsdeklara-
tionen godkändes av både England och Frankrike men
endast motsträvigt av Ryssland. Nikolaus ansåg nämligen,
att bestämmelsen om allmänt tillträde för alla krigförande
