POLSKA KRIGET. 507

med skam. Förty de hava föga heder här inlagt: låta jaga
sig som en hop med harar. När de hörde en polack nämnas,
hade de så gott som skitit i brackan.! Detta give Vi Eder
till svar.»

Gyllenhielm var, som Synes, härdad; men 1 det brev han
senast fått voro dock tillvitelserna alltför orättvisa mot en
man, som redan lagt i dagen både ovanlig tapperhet och krigs-
erfarenhet. Han drevs till ett förtvivlat steg och beslöt kasta
sig mot de överlägsna och välrustade polackerna med ett
rytteri, som saknade både harnesk och lansar. Soldaterna
fingo befallning att taga med sig en staka, fyra eller halv-
fjärde aln lång, spitsad och bränd på båda ändarne». Dessa
stakar skulle man sätta fast i marken, riktade snett uppåt,
till skydd mot rytteri. Med dylika vapen skulle man möta
en till antalet överlägsen fiende, som var utrustad med både
lansar och harnesk! Svenska rytteriets dåliga utrustning för-
klarar en sådan händelse, som att året förut en avdelning
därav lät slå sig på flykten av en fyra gånger mindre polsk
styrka.

Gyllenhielms undsättningsförsök misslyckades naturligtvis,
och Kokenhusens tappra försvarare måste dagtinga. Polac-
kerna medgåvo dem fritt avtåg men höllo icke sitt löfte utan
överföllo de borttågande och nedhöggo större delen av dem.

Motgångarna gjorde Karls lynne allt värre. Befälhavare,
som ursäktade sig med att de ingenting kunde uträtta, fingo
veta, att sjorden är alltid frusen för lata svin». Ingen gick
säker för handgripliga tillrättavisningar från sin konung, ja
samtida »sannfärdige tidender» påstå, att snär någre svenske
ryttare eller soldater begärde av fursten penningar eller kläde,
slog han dem med en buldanner, som han dagligen hos sig
haver, till dess han såg, att han var död, så att han många
med sina egna händer slagit och skjutit haver till döden».

Snart kände sig Karl emellertid stark nog att själv ingripa
1 krigshändelserna, ryckte mot polackerna och drev dem
framför sig ända till Riga, som de själva innehade, ja som-
liga »kommo med våta fötter över Dina igen» och räddade
sig nätt och jämnt in i Kurland.

1 Byxorna.

