FRÅN RYSKA GRÄNSEN TILL PULTAVA, 709

slutit gå i fält mot ryssarne och våga allt med Sveriges ko-
nung.

Under senare delen av juni månad befunno sig också,
efter allt att döma, tatarerna på marsch mot den ukrainska
krigsskådeplatsen. Detta har khanen själv sagt till överste-
löjtnant Sven Lagerberg, som Karl XII år 1710 skickade
som sändebud till honom. En samverkan mellan svenska
och tatariska stridskrafter har alltså varit nära förestående.

Senare krigshändelser vwvisa, att det militära värdet av
tatarernas ryttarskaror ej får skattas ringa. Särskilt borde
dessa ha kunnat få stor betydelse vid kraftmätningen med
det ryska kavalleriet, som under vinterfälttåget blivit be-
tydligt försvagat.

Minst lika betydelsefull var den verkan, som khanens
ingripande skulle haft på Turkiets politik. Denna var vis-
serligen ännu på det hela taget avvaktande, vilket framför
allt berodde på att dåvarande storvisiren, Ali Pascha, ej
gärna ville riskera att gå i fält. Han befarade nämligen, att
hans avundsmän skulle begagna hans frånvaro från Kon-
stantinopel för att vinna den vankelmodige sultanens öra
och störta honom. Men å andra sidan måste man räkna med
att krigslågan faktiskt alltmer närmade sig Turkiets om-
råde; och farhågorna för att tsaren skulle antasta det växte
genom oroande rykten om Peters avsikter mot Svarta havs-
länderna, rykten som både den krigiske Devlet Geraj och
seraskieren i Bender voro ivriga att förmedla och efter bästa
förmåga öka på. Under intryck av dessa rykten blev stäm-
ningen bland den turkiska befolkningen alltmer hotfull mot
Ryssland, och regeringen företog omfattande rustningar till
både lands och sjöss under hela våren 1709.

Den turkiska regeringens politiska ståndpunkt avspeglar
sig också i det svar, som seraskieren i Bender gav Karl XII.
Hans brev anlände till svenska högkvarteret samma dag,
som den stora tatariska deputationen kom dit med khanens
skrivelse. Förr hade det ej kunnat komma fram, eftersom
seraskieren måst invänta besked från Höga porten. Detta
hade i sin tur innehållit ett meddelande om turkiska rege-
ringens önskan, att en svensk minister anställdes i Konstan-
tinopel till befästande av den vänskap, som numera förbunde
svenska och turkiska regeringarna. Om närmare underhand-
