604 FRIHETSTIDENS SLUTAKT.

världen efter nio månaders grossess och fem månaders föds-
lovåndor», såsom konungen uttryckte sig i ett brev till sin
moder. Han underskrev sin försäkran utan att ens göra
sig besvär med att läsa igenom den.

I känslan av att ha övertaget ville de ofrälse ingalunda
nöja sig med kompositionens bestämmelser angående råd-
kammarens delning mellan partierna. De brunno blott av
längtan efter att få kasta sig över de hatade Hattråden och
utkräva hämnd för 1769 och för vad som sedan dess gått
Mössorna och de ofrälse emot. I klubbarna gingo fanatiska
Mösspräster omkring och »predikade korståg» mot rådsher-
rarne. I stället för fyra eller fem platser i rådet fordrade
de nu åtta, så att de skulle kunna förfoga över halva röste-
talet. — Sedan kunde de ju alltid hoppas att med tjänliga
medel vinna ytterligare en rådsherre för sig och alltså få
maljoritet.

Att de ej fordrade ändå mer hade sina särskilda orsaker.
Saken var nämligen den, att den franske ambassadören,
som ansåg det viktigare än allt annat att rädda Hattrådet,
för den sakens skull hade ingått ett hemligt kontrakt med
några av sekreta utskottets präster och borgare samt bon-
deståndets sekreterare, att de skulle söka omintetgöra varje
anlopp mot rådet men officiellt naturligtvis förbli rättrogna
Mössor. Bondesekreteraren var så mycket värdefullare,
som han var känd och erkänd för att vara en mäkta fanatisk
Mössa. Men så var han också dyrköpt: 40,000 daler s. m.
skulle han ha, och den summan blev också deponerad hos
tredje man för att betalas efter riksdagen. Sju präster be-
tingade sig 8,000 daler vardera. Borgarne begärde tillsam-
mans en halv million, men de voro affärsmän, som läto pruta
med sig, och beviljade nära 40 Z rabatt.

Denna uppgörelse fick emellertid engelske ministern vet-
skap om på den vanliga vägen genom mutade franska kans-
limän. Och som han själv och Osterman nu hade ont om
pengar att köpa samveten för, ville de till varje pris för-
hindra att Mössorna dreve det till ytterligheter. Ty med
hänsyn till franske ambassadörens goda penningtillgång
fruktade de för utgången av en strid om rådsplatserna.
Därför sökte de dämpa kamplystnaden inom Mösspartiet.
Därav kom sig alltså partiets relativa hovsamhet.
