EN BLIVANDE ENVÅLDSHÄRSKARE. 553

äro soldaterna ej granna i dag på samma sätt, som de det voro
på mammas födelsedag?»

Se här en anekdot i samma still En morgon i juli 1782,
strax efter änkedrottningens död, fick Schröderheim i ett
brådskande ärende resa ut till Drottningholm med befall-
ning att gå in till Hans Maj:t, som han stod och gick. När
han kom ut från konungens rum, fick kronprinsen se honom och
frågade genast, om han varit så klädd inne hos konungen.
Då han svarade »ja», sade prinsen med förebrående uppsyn:
»Det är icke rätt.o

Mot betjäningen tog sig treåringen en befallande ton, när
han bara vågade. En gång, när kammartjänaren inte ville
göra som pojken befallde, frågade den lille, om mannen glömt,
att han var kronprins, och lovade: »Jag skall komma ihåg,
när jag blir stor en gång, vad förtret I gjort mig.»

+

Den bild, som Sparres dagbok ger av den lille kronprinsen,
avviker ej så litet från det intryck, man får av följande brev
från Johan Gabriel Oxenstierna till hans vän Nils Gylden-
stolpe i januari 1782. Det är väl skaldens och känslomänni-
skans sätt att se, som är så olika mot den torre pedantens.
Så här skriver Oxenstierna: »Den lille prinsen har varit illa-
mående åtta dagar. Han lider grymt av hämorrhoider men
ännu mer av ledsnad. Jag ser honom med medlidande. Han
gör och lyder allt, som man säger åt honom, men det är med
en uppsyn av smärta och bestörtning. Orsaken härtill är den
enslighet, vari han lever. Han har nämligen ingenting att
sysselsätta sig med, som passar för hans ålder. Jag har aldrig
kunnat förstå, vilket syfte kungen bar med att neka honom
nöjet att ha andra barn omkring sig. Det blir väl ändå nöd-
vändigt att ändra det där en vacker dag, om man icke vill,
att han skall falla i en melankoli, vars följder icke kunna
bliva annat än olycksbringande.»

I maj 1783 skulle prinsen vaccineras och förbereddes där-
till genom att ta in laxerpulver. Hans kavaljer Karl Göran
Bonde berättar härom i ett brev till Fredrik Sparre: »Han
tog dessa medikamenter mycket villigt på min försäkran,
att det var ett preservativ emot betten av myggor och vägg-
löss, som finns i mängd vid Ulriksdal.»
