GUSTAV III SOM SAMHÄLLSFÖRBÄTTRARE. 87

köping, »varest de under en bättre police kunna vara under
en vaksammare tillsym». På dessa platser fingo de ock idka
lovlig handel, »dock icke genom kringlöpande i husen och
på gatorne». Matvaror och vin fingo de ej sälja till
andra än sina trosförvanter. Ej heller kunde de förvärva
mästarbrev och öppna egna verkstäder i sådana hantverk,
som hörde till skråna. Men ville de arbeta för daglön hos en
kristen hantverksmästare, stod det dem fritt. De judar, som äg-
nade sig åt grosshandel, fingo bo och driva sin rörelse var som
helst i staden. Men de andra israeliterna skulle bo inom en
viss del av staden »till bekvämlighet för judarne i deras re-
ligions övning och isynnerhet på det de måge så i anseende
till deras näringar och handel som enskilte hushållning kun-
na räcka varannan hjälpsam hand» — hette det så vackert.
Däremot blev det ingenting av med en del andra tvångs-
bestämmelser, som Stockholms magistrat föreslagit, såsom
särskild form och färg å judarnes klädedräkt samt avskild
boningsort i särskilda judekvarter.

Angående judarnes äktenskap stadgades: »Judarne måge
här i landet ingå giftermål blott med sina religionsförvanter
men ej med några andra. Ingen av de nu i riket varande
eller hädanefter inkommande judar skall äga frihet att i dess
tjänst antaga och nyttja någon svensk undersåte, varemot
de av egen och andra nationer måge hysa och underhålla
så mycken betjäning de behaga.»

Konung Gustav håller räfst.

Det fanns många missförhållanden, som konungen måste
ingripa mot, såframt hans folk skulle bli lyckligt. Dit hörde
även det självsvåld och den oredlighet, som under frihets-
tiden inrotat sig bland rikets ämbets- och tjänstemän. På
den tiden kunde man synda mycket utan att bli straffad,
blott man höll sig till det parti, som hade makten.

Gustav var beredd att med kraftig hand taga itu med det
onda, ty skulle han kunna genomföra de reformer, landet
behövde, så måste han ha en duglig och pålitlig ämbetsman-
nakår till sitt förfogande. »Jag är», sade konungen, »skyldig
mitt folk, att rättvisan må oväldigt skipas.» Sin räfst med
