458 SVENSKA NÄRINGSLIVETS UTVECKLING.

skördar i några år, men sedan är den totalt utsugen. Helt
annan välsignelse är det med att låta den bära skog. Det
behövs inte mer än att dika ut den — och martallarna resa
sig och skjuta upp mot ljuset, raka och högstammiga, så att
det är en fröjd att skåda.

En lycka för vår framtid är det, att lagstiftningen sent
omsider gripit in för att hejda skogsskövlingen. Dels ha
vi nämligen fått förbud mot avverkning av för späda träd
och av s. k. skyddsskog på gränsen mot fjällen annat än efter
utsyning av statens skogstjänstemän; dels är var och en,
som avverkar skog, numera skyldig att sörja för åter-
växten.

Men det är ej nog med att plantera eller så ny skog. Sko-
gen behöver också skötas och skyddas mot skadedjur samt
andra fiender, framför allt mot den fördärvliga vitmossan, som
gör marken sumpig, så att inga träd trivas. Men det arbete,
som nedlägges på skogens vård, ger med tiden god avkast-
ning. Skogens värde växer därigenom likt pengar, insatta i
en sparbank eller livränteanstalt, med ränta på ränta; och
efter vissa år utfalla vackra belopp. Så har den jordbrukare,
som äger skog, fått en sparbank eller livränteanstalt på sin
egen gård.

Av vikt för ett rationellt skogsbruk är också att avverka
skogen i rätt tid, d. v. s. varken när den är omogen eller
övermogen. I mellersta Sverige är medelväxttiden för gran
70 år och för tall 100, men i norra Sverige, där tillväxten går
långsammare, är den några årtionden längre, i södra Sverige
däremot något kortare. Efter denna tid växa träden så
långsamt, att det i regel ej lönar sig att låta dem stå på
rot. För bok är omloppstiden 120—140 år. — En god sak
för en rationell skogsskötsel är, att det mesta avfallsvirket
kan användas till beredning av pappersmassa eller till
kolning.

En stor betydelse för skogshushållningen ha de kurser
i skogsodling, som av staten, hushållningssällskapen och de
inom de flesta län befintliga skogsvårdsstyrelserna hållas
