374 EN STORHETSTID FÖR VÅR ANDLIGA KULTUR.

Den förste av Linng&ei apostlar och tillika den förste
martyren var Kristofer Ternström, som, fast han var
teolog, med brinnande intresse under flere år följde sin fyra
år yngre lärares undervisning. Tack vare sin ovanliga be-
gåvning för botaniken hade han däri, enligt Linneus” vits-
ord, »kommit så långt, att ingen i riket utom herr Kalm!
kan jämställas med honomv. Han prästvigdes, gifte sig
och blev familjefar, men hela hans håg stod åt att få komma
som skeppspräst till Ostindien och botanisera. Linngus
skaffade honom också anställning på ett ostindiskt fartyg,
som avgick från Göteborg på nyåret 1746. Det uppdrag,
som Linn&us framför allt lade honom på hjärtat, var »att
skaffa en tebuske uti kruka eller åtminstone frö däravwv».
För övrigt skulle han bland annat försöka få med sig levande
guldfiskar till prinsessan Lovisa Ulrika.

Resan gick snabbt och lyckligt, men ett brev från Cadix
till Linneus vittnade om att mörka aningar avlöst veten-
skapsmannens glädje över att få komma dit, han så länge
önskat sig. Och nästa underrättelse, som kom, var bud-
skapet, att Ternström ombord på fartyget lyktat sina dagar
utanför Kochinkina i Bortre Indien. Av hans dagbok fann
Linne&us, att dålig behandling ombord medverkat till hans
förtidiga död. I ett brev till sin vän arkiater Bäck några år
senare klagar han: »Våra naturkunniga få alltid en mise-
rabel hytt och den värsta på skeppet, där de ligga som hun-
dar, begabbas på resan och, då de komma ifrån landet,
måste stå under tyranner och lära allt för dyrt, vad förmån
det är att stå under en stor och nådig överhet.» Sjöbussar
äro ju, som bekant, inte klemiga av sig, och det fordrades
nog åtskilligt av en Wallenbergs livskraft och humor för
att tilltvinga sig respekt ombord på en ostindiefarare. Emel-
lertid hade Ternströms exempel verkat avskräckande på
andra ynglingar, som annars gärna skulle velat göra samma
resa.

Ternströms sorgliga färd var dock ej helt förgäves, ty
han efterlämnade en värdefull journal över observationer,
som han gjort på resan. Linn&eus hedrade hans minne genom
att giva namnet Ternströmia åt ett släkte, som står te-
busken nära.

! Se sid. 375.
