118 EDDANS GUDAVÄRLD.

»Töck månde gråta

med torra tårar

över Balders död.

Varken i livet eller döden
mig glädje han gjorde.
Må Hel behålla sitt rovl»

Töcks vägran gjorde, att Balder till gudarnes stora sorg
måste förbliva hos Hel. Men Töck var ingen annan än den
förklädde Loke, och när gudarne fingo veta detta, vågade
den falske åsen icke längre stanna I Åsgård utan sprang bort
däritfrån och dolde sig.

Nu buro åsarne Balders lik till stranden för att bränna
det i hans eget skepp. Men när de skulle skjuta ut skeppet,
fingo de det icke från stället. Då sändes bud till jättekvinnan
Hyrrocken, virvelvinden. Hon kom, ridande på en varg och
med huggormar till tyglar. Hyrrocken gick fram till förstä-
ven och sköt ut skeppet med sådan fart, att de underlagda
rullstockarna fattade eld och hela jorden skalv. Häröver
blev Tor så förbittrad, att han grep hammaren och krossade
Hyrrockens huvud, innan gudarne hunnit bedja för henne.

Nu bars Balders lik ut på skeppet. Då brast Nannas
hjärta av sorg, och hon fick följa sin make på bålet.

Genom Balders död försvagades åsarnes makt, och de
onda jättarne jublade. Emot Allfaders vishet och Tors styrka
förmådde jättevärlden visserligen ännu föga. Men Balders
bortgång var betydelsefull, ty den ädlaste kraften, kär-
leken, var borta ur gudavärlden.

Lokes straff.

Invid Frånångers fors hade Loke byggt sig en hydda
med fyra dörrar för att kunna se åt alla väderstreck. Då
någon syntes komma, förvandlade han sig till en lax och
kastade sig 1I forsen. En dag, när Loke satt vid elden i sin
hydda, fick han se gudarne komma. Oden hade nämligen
upptäckt hans gömställe. Genast bytte Loke gestalt och
störtade sig 1 forsen.

Gudarne satte emellertid ett nät tvärs över strömmen.
Tor ensam var på den ena stranden för att draga nätet,
och alla de övriga gudarne drogo på den andra stranden.
Men Loke gömde sig mellan två stenar på bottnen, så att
