42 SVENSKT FOLKKYNNE UNDER STORMAKTSTIDENS DAGAR.

hela tiden nedskriver sina intryck med tanke på vilken ryslig
förvåning hans skildringar från hyperboréernas land måste
väcka i Paris” eleganta salonger. Men det är också uppen-
bart, att inför en hel del av det nya han fick se här uppe i
höga Norden hade kulturmänniskan i honom svårt att bevara
den överlägsna min hon anlagt. Norrköpings slamrande fak-
torier, de underbara scenerierna i Falu gruva, det gästvän-
liga mottagandet i de små prästgårdarna på landet — detta
och mycket annat avtvang honom ofrivilligt skildringar, fyll-
da av verklig, omedelbar beundran.

Han kunde ej nog förvåna sig över att han i Sverige egent-
ligen aldrig såg någon nöd bland folket. Med förtjusning
berättar han om bonddrängar och bondpigor, som, glada och
belåtna, på sina små pigga hästar höllo jämn takt med de
resande, hur skarpt än fransmännen travade på. »De voros,
säger han, »varken illa eller torftigt klädda — jag erinrar
mig icke i hela Sverige ha sett en naken eller trasig människa.
Visserligen hava de rika här icke överflöd på detta livets
goda, men så förgås ej heller de fattiga i elände. Även de
fattigaste bönder äro icke klädda i linne och hampa, såsom
vanligen hos oss, utan i kläder av svart ull — ty denna färg
ha de svenska fåren.»

Så finner han till sin förvåning en bondbefolkning, som
varken är trasigt klädd eller svältfödd som den franska. »Var-
förs, säger han, »skall Sverige vara barmhärtigare och lyck-
ligare lottat än Frankrike?»

Av dalkarlarne blev han riktigt imponerad. »De äros,
skriver han, »ståtliga karlar, mestadels med ett krigiskt ut-
seende. De underordna sig icke frivilligt andra styresmän
än dem, som behandla dem rättvist..»o Han berättar också en
historia om hur en dalmas en gång skulle ha sagt till Gustav
Adolf: »Om min hustru vore lika präktigt klädd som din,
kung Gustav, så skulle hon vara lika fager och täckelig som
din drottning.»

Låt oss nu höra, vilka erfarenheter engelsmannen White-
locke gjorde om samma folk! Vi lämnade honom i Göteborg,
där han blev mottagen av myndigheterna och på aftonen upp-
vaktades av »tjugo korgossar med ljus och lyktors, vilka
sjöngo utanför hans härbärge. »Deras sång liknade den i de
