506 STEN STURE DEN ÄLDRE.

svenska allmogen, och det behövdes
blott, att en olycka tillstötte för
konungen, för att missnöjet i Sverige
skulle bryta ut. Och olyckan kom i
form av ett svårt nederlag, som ko-
nungen led vid ett försök att kuva
den trotsiga bondebefolkningen i Dit-
marsken, det låglänta kustlandet på
Holsteins västkust, där bönderna
värnade sin frihet bakom vallar och
vattenfyllda gravar.

Men upprorsstämningen 1i Sverige
skulle nog icke ha slagit ut i full låga,
om här icke funnits en så farlig
brandstiftare som doktor Hemming
Gadh, utvald biskop i Linköping
— en värdighet på vilken han dock
aldrig fick påvens bekräftelse.

Det var en kunskapsrik och ovan-
ligt begåvad man, doktor Hemming,
minst dock i prästerlig riktning. Ty
en egendomlig andans man var det,
en som oftare syntes iförd ryttarkappa
och stövlar med sporrar än sin präs-
terliga skrud. Nej, hans begåvning
låg på helt andra verksamhetsfält
än dem som hörde till hans äm-
bete. Statsman var han, och kri-
gare var han, men först och sist folk-
Linköpings stifts biskops- ledare. I den egenskapen var han

mössa på 1400-talet. fruktansvärd. Folkets fördomar och

känslor, dem kände han, och som
ingen annan kunde han spela på de strängarna. Hela hans
varelse andades ett lågande hat mot Danmark, och detta
hat förstod han också att ingjuta i sina åhörare. Han hade
själv insupit det med modersmjölken. Hans barndomsår
inföllo under de hätska unionsstriderna på Karl Knutssons
tid, och ytterligare näring fick nationalhatet av hans ung-
domsminnen, till vilka slaget på Brunkeberg hörde. Allt
vad danskt hette blev för honom det onda förkroppsligat.

