VAD UTLÄNDSKA RESENÄRER FINGO FÖR INTRYCK. 11

god sed att först draga en riktigt djup suck, sedan snyfta
och slutligen torka ögonen med den vackra näsduk, som de
alltid ha i handen jämte psalmboken.»

Det svenska titelväsendet frapperade fransmannen. I
Sverige satte folk inget riktigt värde på honom, därför att
han inte hade någon titel. Åtminstone borde man, menade
allmogen, ha kunnat tilltala honom med ett »herr korporal»
eller dylikt. »Framförallt;, tillägger han, »får man inte för-
summa att tilltala fruarna med männens titlar: fru biskopin-
nan, fru clockmästarinnan» — det är icke, som man skulle
tro, urmakarens utan klockarens fru, som han påstår bör
hedras med denna klingande titell

»Svenskarne ha, liksom alla andra germanska folk, den fula
vanan att skratta och göra sig lustiga över en främling, som
inte talar deras språk riktigt korrekt. Dessutom har det
lägre folket i Sverige, liksom i England och isynnerhet Skott-
land, den oseden att ropa, när de skola tala med en främling,
alldeles som om det därigenom skulle bli lättare att förstå
dem.» Men då skall man stoppa fingrarna i öronen och ropa
tillbaka: »Om Ni skulle skrika så högt som Oscar, jag skulle
inte förstö Er mera.» Oscar var nämligen — så upplyser
vår resenär — »i den gamla religionen tordönets gud. När
det åskar, säger man: ”Oscar goer.» — Följer man vår
resenärs anvisning, så skall man få se, att då skratta
svenskarne och sluta upp med att ropa — »ty i grund och
botten äro de goda människor.»

&

Nu till hans intryck av folket i de olika landskapen!

Dalkarlarne äro ett kraftigt folk, men så veta de också
om det och anse sig lika goda som tre andra svenskar. När
Leksandsborna ville ha domprosten Fant till kyrkoherde,
skickade de en deputation till konungen för att bedja honom
utnämna den omtyckte prästmannen. Den som förde ordet,
sade då: »Du skall giv os domprost Fant for wör präst,
or! vi tag din crown? frön dig.» Och som konungen inte
ville mista sin krona, så fingo dalmasarne den präst, de
ville ha.

1 Eller. — ? Krona.
