410 KRIG MED RYSSLAND OCH DANMARK 1788—1790.

order åt hela flottan att ordna sig i slaglinje. För att få Lillie-
horns division med minskade man segel på de båda andra divi-
sionerna. Han borde snart kunna hinna upp dem, ty brisen
var ganska frisk. Som emellertid ryska flottan hela tiden
höll undan, fick Lilliehorn upprepade signaler att öka och
forcera med segel. Men ingenting hjälpte. Lilliehorn höll sig
fortfarande långt efter.

Först vid tvåtiden på eftermiddagen hade en del av de
svenska och ryska fartygen kommit inom skotthåll för var-
andra, och då började elden. Men Lilliehorns division höll
sig alltjämt undan. »Vi lantofficerare», säger Skjöldebrand, som
befann sig bland hertigens uppvaktning ombord, »frågade,
om det ej fanns en signal, att amiralen skulle hissas vid masten.»
Som emellertid även tre ryska fartyg voro skilda från de
andra, signalerades till de fyra akterska svenska fartygen
att anfalla dem. Ordern blev åtlydd till en stund, men snart
återvände de fyra fartygen — enligt fartygschefernas upp-
gift var det på signal från Lilliehorn — utan att ens ha kom-
mit på stridsavstånd från fienden. Resultatet av alla andra
signaler till Lilliehorn blev, att hans division snarare avlägs-
nade sig från fienden än närmade sig honom.

De stridande två divisionerna fortsatte emellertid sin skott-
växling till 8-tiden på aftonen. Vinden var då mycket laber,
och ryska flottan styrde ostvart. Förlusten i folk var på båda
sidor ytterst ringa. Det låter nästan otroligt, när man hör,
att svenskarne hade blott 7 döda och 17 sårade och ryssarne
32 döda och 187 sårade. De största förlusterna hade å bägge
sidor vållats genom explosioner av egna kanoner. En av
de stupade på svenska sidan var kapten Hökenflycht, som
Skjöldebrand ägnat följande vackra minnesord vid tanken på
det ögonblick, då den tappre sjöbussens döda kropp sänktes
i havet: »Gamle hederlige Hökenflycht! Du har då kommit
i din familjegrav. Din farfar sprängde sig i luften, då hans
skepp var omgivet av ryska och ej mer kunde försvara sig.
Din far blev, som du, skjuten i en sjöbatalj. Ingen minnesvård
visar stället, där du vilar; intet lovtal förvarar dina och deras
förtjänster. Se här ett litet lovtal över dina, utan de blomster,
vältalare hopfläta mer för att föreviga sitt snille än föremålet.
Detta är blott sanning.

Hökenflycht fann sitt högsta nöje i utövningen av sin tjänst.
