EN FALSK KARL XI1. 543

den. Han tog med sig sin sjuårige son och en trogen piga,
vid namn Magdalena Lindberg, som han städslat i Stockholm,
och begav sig till Uppsala. Där skall han ha tagit in hos en
gammal »föravskedad ryttare», vilken han sökte inbilla, att
han var Karl XII. Konungen skulle nämligen själv ha stan-
nat kvar i Bender och i sitt ställe skickat hem en av sina
drabanter, vilken blivit skjuten vid Fredrikshald.

Men när den gamle föravskedade ryttaren begärde att
till bevis härpå få se majestätets fot, hade herr von Däster-
stern med en förnäm rynkning på näsan upplyst honom om,
satt han däri talte som en narr. En sådan herre som konungen
lärer aldrig visat en ryttare eller någon dylik sitt bara ben
eller fot — hans generaler hade det icke en gång fått se.s

Diäster skall sedan ha gått så långt i djärvhet, att han
skickade bud till stadens borgmästare och underrättade honom
om, vilken märklig man som anlänt dit, samt att han nu
ämnade begiva sig till Dalarne för att få hjälp av dalkarlarne.

Det är icke att undra på att Uppsalaborna »hopetals
strömmade tilb för att få se den återuppståndne hjälte-
konungen. I anledning därav fann sig landshövdingen föran-
låten att taga saken om hand. Han kallade upp Däster
till förhör på slottet. Äventyraren framhärdade i att han
var Hans Maj:t konung Karl XII, och landhövdingens diag-
nos blev, att mannen var galen. Men i alla fall var det ju
»förräderi och uppror» å bane, och därför fann han bäst att
skicka den förmente hjältekonungen fängslad till Stockholm.
Där blev mannen insatt på Kastenhof vid nuvarande Gustav
Adolfs torg.

Även här väckte Dister stort uppseende, och en mängd
människor, dock mest »av det ringa och gemena folket,, styrde
sina steg till Kastenhof för att få se den märklige mannen.
Genom luckan på fängelsedörren fingo de t. o. m. tala vid
honom, och Hans Maj:t sparade ej på löften om belöningar
till dem, som ville förhjälpa honom till makten i Sveriges
rike. Han antog också imponerande kungliga later och an-
vände alltid majestätsformen »Vi» om sig själv.

En trogen hjälp hade han i sin piga, som fullt och fast trodde,
att det var Karl XII, hon tjänade; och denna övertygelse
lyckades hon prata in i månget menlöst sinne. Det saknades
ej heller personer, som voro villiga att hjälpa sin hjälte i
