RYSKA KRIGET UNDER ÅR 1788. 373

skrev han, »ett papper, som av en händelse lär ha kommit in
i brevet.»

Gustav räknade med den eventualiteten, att han skulle
falla offer för de sammansvurna, och gav Ruuth hemliga
order om vad som i sådant fall vore att iakttaga. Dock röjde
han ingen rädsla i sitt uppträdande. Lugn och leende vistades
han mitt ibland de upproriska. Men om nätterna kände han
sig ej säker i högkvarteret utan tillbragte dem ombord på
sin jakt Amphion med landgången indragen. En tid såg han
ingen annan utväg än att nedlägga kronan. Till Oxenstierna
yttrade konungen: »Min ära är förlorad — jag kan ej mer
återse min huvudstad. Jag skall ej med min närvaro besvära
ett folk, som ej mer vill veta av mig. Mitt beslut är fattat:
jag nedlägger kronan. Jag skall ingenting begära av detta
Sverige, som hatar mig. Mina möbler och diamanter skola
förslå att bereda mig en inkomst, tillräcklig att underhålla
ett hus utan ståt. Jag skall leva som enskild person och till
och med avstå från titeln konung och majestät.

Jag hade tänkt slå mig ned i Rom. Det är den bästa orten
för olyckliga, avsatta eller övergivna konungar. Men Kri-
stina har bott där före mig, och jag skall ej komma med
den ryktbarhet, hon medförde dit. Hon var Gustav Adolfs
dotter och lämnade frivilligt tronen efter trettio års segrar och
den ärorikaste fred, som någonsin slutits. Jag skulle ej kunna
visa mig på samma ställen vid sidan av hennes minne. Det
blir Schweiz, som jag väljer, eller kanske ett hus i Paris.
I sistnämnda fall skall jag leva mycket enkelt. Jag skall där
ej mottaga besök av andra än mina gamla vänner eller deras
barn.

Min son skall bli konung. Om ständerna sammanträda,
komma de kanske att införa en annan regeringsform. Nåväl,
min son kommer att samtycka därtill eller också i sin tur
att göra vad jag gjort, men han kommer icke att visa
samma hovsamhet som jag.

Om jag på detta sätt drar mig tillbaka, vinner jag —
det känner jag — ej den ära, jag i så hög grad åtrått. Men
mitt namn skall åtminstone bli intressant för kommande
släkten, och jag är viss på att om man opartiskt prövar, vad
jag gjort, och vad som vederfares mig, skall man göra mig
större rättvisa, än mina samtida gjort. Jag har ryckt Sverige
