DE SVENSKA KRIGSFÅNGARNE I RYSSLAND. 465

Rymningsförsök.

En tröst var det för mången i kulna dagar att drömma
om den lilla stugan där hemma i en svensk skogsglänta,
där man levde enkelt och redbart, på fädernas vis. Den idyllen
tog gestalt i en dikt av löjtnant von Borneman. Hur nju-
ter ej den fångne krigaren vid tanken på att få duka sitt
bord med »röda träfat» och ha en trädgårdstäppa utanför
fönstret, där nejlikor och rosor doftade och köksväxterna
trivdes under vård av flitiga händer. Det är en skildring av
ett hem i gamla Sverige, vilken doftar av friskhet och sund
naturkänsla.

Men lång var vägen dit:

>Vi några hundra mil till Stockholm hava,
imen dem med glädje vi till fots än vilje gå>;

utropar han. Och ej nog med det: Borneman vågade verk-
ligen försöket till sist, när längtan blev honom övermäktig.
Men han skulle aldrig få plantera nejlikor och rosor kring
egen stuga. Tillsammans med fyra kamrater irrade han
länge omkring i de ryska skogarna och livnärde sig med bär
och rötter samt fågelungar. Men slutligen blevo flyktin-
garne, utmärglade till levande benrangel som de voro, upp-
täckta av en skara ryska bönder, som slogo ihjäl dem, se-
dan de dock enligt sägnen först värjt sig manligen, »till sist
på knäö».

Många andra var det, som drivna till förtvivlan försökte
rymma, men få voro de, som lyckades. De flesta blevo er-
tappade och hårt straffade, ofta med knutpiska, vilket en-
ligt rustmästare Björcks beskrivning tillgick på följande bar-
bariska sätt: »Syndaren hissas, armarna bakläggs opp i väd-
ret, och slås på bara kroppen med piska med en lång rem,
som vart slag tar en rimsa ur ryggen.» Sedan fick den stac-
kars misshandlade fången gå på straffarbete, belagd med
fjättrar.

Fänrik Piper berättar om ett misslyckat rymningsför-
sök, som han själv var med om: »Vi blevo väl gripne och
satte på stadshäktet och en kornett sluten i järn samt ett
ryskt kvinnfolk, som gjort oss handräckning, knutad!; men vi

1 Behandlad med knutpiska,
