258 EN VITTER STORHETSTID.

»De ångestfulla nätter, då hjärtat hotar att stanna, stå
ångern, ruelsen, skuldmedvetandet vid skaldens läger.» För-
gäves söker han döva kroppens och själens plågor med finkel
och med opium.

Till slut finner hans sönderslitna själ i religionen tröst
och frälsning från passionerna. Men obehärskad, som hans
natur är, slår han över från glödande sinnlighet till den strän-
gaste världsförsakelse, till fullständig asketism. Hela hans
varelse koncentrerar sig nu i en längtan efter det som ovan-
till är:

7O, när brista en gång de tryckande jordiska banden?
När skall anden en dag, lycklig, förklarad och fri,

sväva på glänsande vingar dit opp, av fläktande palmer
och gullharpornas ljud hälsad i andarnes krets?»

spörjer han.

Hans religiösa stämning har fått uttryck i diktsamlin-
gen »Liljor i Saronm». Gripande skönt uttalar skalden här
sin längtan att bryta jordelivets bojor; här ger han uttryck
åt den världssmärta och det världsförakt, som bemäktigat
sig honom. Jorden tedde sig för honom som ett fängelse för
fallna, sörjande andar. Ja hela naturen var ju en fallen världs-
själ, som i vindens sus, i källans sorl, i fåglarnas kvitter utgöt
sin klagan över avfallet från Gud och suckade efter förloss-
ning ur syndabojorna.

Hans egna bojor lossades, innan han ännu vandrat trettio
år i denna jämrens dal. »Han var icke skapad för denna
världen», utbrast hans gamle fader vid budskapet om sonens
död.

Nyaste litteratur: Fredrik Böök, Erik Johan Stagnelius.

Love Almquist.

nér, som »delade riket» mellan sig. Men nya stjärnor

hölle på att stiga upp på diktens firmament. Deras
namn voro Runeberg och Love Almquist, »den siste ny-
romantikerm». Underbar var Almquists levnadssaga, mång-
skiftande, orolig som mannen själv.

OMKRING år 1830 var det Atterbom, Geijer och Teg-
