GUSTAV III:S BESÖK I GÖTEBORG 1788. 113

Gustav III:s besök i Göteborg 1788.

Kung Gustav kom på hösten 1788 till Göteborg, kanske
förr, än göteborgarne tänkt sig. Snabba resor voro alltid i
hans smak.? Den 3 oktober klockan !/,11 på kvällen kallades
vaktposten vid Drottningporten ut i blåsten och regnet för
att ta emot någon, som ville in i den befästa staden. Det var
kungen själv, åttöljd av hovstallmästaren von Essen samt
två livpager.?

Under de följande dagarna väckte kung Gustav entusiasm,
var han visade sig. Hans energi och försvarsvilja smittade
göteborgarne. Vid ett sammanträde i stora rådhussalen den
6 oktober, där kungen var närvarande jämte magistra-
ten, togo sig hänförelsen och krigslusten ståtliga uttryck.

När krigsfaran sedan var förbi, gick den krigiska stäm-
ningen över i någonting, som bra mycket liknade karnevals-
glädje. Eller vad sägs om följande skildring i »Göteborgs
allehanda» om den hyllning, man i november undfägnade
Gustav med? Kungen kommer från teatern. »På ömse sidor
av Kungl. Maj:ts vagn voro borgerskapets infanterikårs 32
underofficerare i uniform placerade med särskilt inrättade
brännare i händerna, vilka varje minut kastade stjärnor
omkring sig. Näst framför vagnen gingo kårens 26 över-

2 Aldrig kunde han få nog stark fart på hästarna. Därför blevo
också många skjutshästar förstörda, där kungen färdades fram. Dra-
banterna, som redo på bägge sidor om konungens vagn, togo vanligen
också skada till hälsan av den våldsamma ritten. En major Lillie-
stierna, vars far var drabant, berättar, att denne på en resa, som Gustav
III gjorde mellan Stockholm och Karlskrona, fick blodstörtning och
från att vara en kraftfull man tynade bort och dog i förtid av lungsot.

2 Enligt vad den tyskfödde köpmannen Jakob von Holten berättar i
sina otryckta, på Göteborgs stadsbibliotek förvarade minnen, sitt »Sann-
färdiga sammelsurium», som han kallade dem, inträffade en del komiska
episoder i samband med Gustavs ankomst. »Vid ankomsten till Drott-
ningporten ropades ”Släpp in! Vår lustige platsmajor Tallberg röt då:
”Vad är det för en tusan, som spökar så sent.” — ”Det är Gustav'”,
svarades det. ”Låt upp!” — ”Det måste jag ta mej tusan granater
själv sel” Och då platsmajoren vid lyktans sken fick skåda kungen i
vagnen, skrek han ursinnigt: ”Ja för tusan! Ers Majestät, välkom-
men, välkommen till oss! I gevär, kröpplingedansare, och hurra allt
vad liv och anda har! Kungen skrattade hjärtligt åt detta löjliga
mottagande», tillägger von Holten.
