TVÅ FORNNORDISKA KVINNOGESTALTER. 83

som så fin dig födde,
fager under dräkten:
trollen måtte taga
täcka hövdingdottern!»

Och nu berättar sagan, hurusom Ramn alls icke har någon
glädje i sitt samliv med Helga, sedan hon och Gunnlög råkats.

För hennes skull drabba Gunnlög och Ramn nästa sommar
tillsammans i en holmgång, som blir oavgjord. En tid där-
efter går Gunnlög en morgon med sin broder ned till ån,
som flyter igenom tingsslätten. Längs andra stranden van-
drar en skara kvinnor, bland vilka synes Helga den fagra.

»Ser du Helga, din väninna, där på andra sidan vattnet?»
frågar brodern honom.

»Visst ser jag hennes, svarar Gunnlög, och en visa undfaller
honom:

»Född hon vart att väcka
vildsint kamp bland kämpar.
Rasande från Ramn jag
rycka henne ville.

Litet nu sig lönar
längtansfullt att blicka,

att den svaneljusa

se i mörka ögon.»

De gå över ån. Och Helga och Gunnlög samtala en stund.
När han går tillbaka med brodern, står Helga länge och
stirrar efter honom. Gunnlög ser det, i det han vänder sig
om, och han utbrister:

»Hennes blickar blänka
blixtrande som falkens;
sköna ögon skjuta
skenet in i mina.
Deras starka stråle,
strimmande i dagen,
skall än värre vånda
vålla jämt oss bägge.»

Emellertid falla omsider de bägge rivalerna Gunnlög och
Ramn i en ny tvekamp, som de för Helgas skull hålla, ty
deras hat till varandra är lika outsläckligt som Gunnlögs och
Helgas kärlek.

Visserligen måste Helga kort därefter ånyo foga sig efter
sin faders vilja och giva sin hand åt en »rask och rik> man,
