PER HALLSTRÖM. 583

rinna ut på marken. Hon fruktar ej att gå in i cellen till
den jättelike skogsrövaren, som mördat ett halvt dussin
människor och gjort flere härad osäkra. Hon visar ingen
fruktan, då han med en mordisk glimt i ögonen bedyrar, att
han svurit att mörda så många, han ännu kunde komma åt,
bara för att slippa ifrån det eländiga livet i fångcellen. När
hon låter honom veta, att hon nu efter detta måste stanna
i hans cell för att rädda en annan från att bli mördad av
honom, och att hon själv inte fruktar döden, då uteblir dråp-
slaget, och i stället kastar sig den store starke karlen
ner på golvet och »ligger framför hennes fötter gråtande,
hejdlöst, smärtsamt, utan kraft att behärska sin rörelse.
Hon böjer sig ner över honom med en suck. Räddad alltsål!
Räddad för att vandra vidare på tröttsamma stigar bland
stickande törnen och giftormar.»

Per Hallström

förenar i sig åttiotalets och nittiotalets syn på livet. Han
kom också i sin ungdom mer än någon annan av nittiotalets
skalder de aktuella praktiska problemen in på livet. Han
utbildade sig nämligen till ingenjör och gav sig över till Ame-
rika. Som kemist på en jättefabrik fick han skåda industria-
lismens offerväsen i all dess brutalitet. Man anställde
massor av okunniga emigranter, som utan att ana faran
förgiftades av blyvitt, dogo som flugor och ersattes av andra.
Ett kolossalt förakt för människoliv och ett onaturligt jäkt —
sådant var hans huvudintryck av industrialismens förlovade
land. »Hela världen sprang sig andan ur halsen och håll i
sidan för att hinna vara med på en järnvägsolycka.»
För en känslig skaldenatur, som den unge ingenjören i
själva verket var, blev hela tillvaron här ute till en stor
vånda. Hans medkänsla med en lidande mänsklighet tog sig
uttryck i novellsamlingen »Vilsna fåglar», där han med
varm sympati med en tillsats av trött ironi tecknade sam-
hällets olycksbarn. Han kände sig ibland själv inför den
hårda verkligheten som en av dem. När han gav ut boken,
hade han flere år varit hemma igen och arbetat som ingenjör
i Norrland. »Mitt förhållande till det praktiska livet förblev
