I BORGARENS VERKSTAD OCH PÅ GILLESTUGAN. 483

en gås, en lammstek, en hare,
åtta höns, en skinka, nyrökt kött
och tungor, allt kryddat med
ansenliga kvantiteter ingefära
saffran och peppar.

Med spel och dobbel fördrevs
också tiden, ja det kunde enligt
en gammal uppgift hända, att
gillebröderna »spelte kort och
tärning och höga spel och ofta
spelade kläderna av sig, så att det
lände de närvarande unga flic-
kor till förargelse att se en unger-
sven kläda av sig det ena plagget ef-
ter det andra».

, Skräddarämbetets vapen.

Hantverkaren betraktade  sitt Teckning från 1501.
yrke som »ett heligt ämbete», in-
stiftat av Gud. Den stolthet, varmed han såg på sitt skrå,
uttalas öppenhjärtigast i Ystadssmedernas skrå av år 1496:
»Smedernas lag är ett ämbete, som världen icke kan undvara.
Det är det värdigaste ämbetet av lekmän i världen,
ett stöd och en hjälp för alla andra ämbeten, ty utan smed kan
ingen bärga sig. Såsom grammatikan visar väg till andra and-
liga konster,så visar smideskonsten väg till de andra världsliga
konsterna. Ur smedernas led äro utgångne påve, kardina-
ler, biskopar och de helige kyrkans förmän; av smeder äro
vordne kejsare och konungar.»

Hos hantverkaren fanns intet av riddarens otamda strids-
och äventyrslust; här kom i stället det plikttrogna, ihär-
diga arbetet till heders. »Arbetarens svett är Gudi väl-
behagligare än bönero, sade man också. Det var hantver-
karens stolthet att göra ett vackert arbete, osom förökar
Guds ära och gör människorna glädje, så att de andäktigt
se på allt handaslöjdens verk som en Guds gåvas. Så blev
hantverket en verklig konst. Fusk och humbug voro en
skam. »Ser ingen annan det, så ser den käre Guden i
himmelen detx, sade man.

Skråväsendet bestod i vårt land ända till 1846, och mäster-
provet fordrades till 1864.
