HYGIENISKA SAMHÄLLSFRÅGOR. 467

egna närmaste fränder och tjänare vägrade att förrätta.
Även von Rosen blev slutligen själv offer för denna pestilentia
— och ett av de ädlaste.

Hjärtslitande scener förhärda småningom, och sådana såg
man dagligen. Här gjorde farsoten elva syskon fader- och
moderlösa inom några timmar. Där rycktes bruden ur brud-
gummens famn jämnt på åttonde dagen efter bröllopet.
Här hördes genom fönstret en familjefader anropa förbigående
om hjälp, emedan hela hans omgivning gripits av sjukdomen
och han själv nu även kände sig förlorad. Där reste sig ur
långvarig febersjukdom en mor för att vårda sina bägge enda
barn, på en gång angripna av koleran, och gick med senaps-
degarna kvar under sina fötter, outtröttlig emellan de bägge
små sängarna, tills döden härjat dem båda. Men själv blev
hon genom denna ansträngning frisk. Barnet och gubben,
den svage och den starke, den glade och den bedrövade,
den rike och den fattige — alla mejades av dödens lie utan
åtskillnad och förskoning. Ofta när en maka, en mor eller
syster foljt till dörren den avlidne älsklingens likkista, bad
hon omgivningen föra henne till sängs, emedan hon nu själv
skulle dö redan i morgon. Sjukhusen voro överfyllda. Som-
liga buros dit; andra, som sjuknat på gatan, släpade sig
själva dit men avledo på tröskeln. Hetärerna blevo diako-
nissor, sjuksköterskor, bättre, modigare, ihärdigare än
mången, som aldrig varit annat. Hjälten blev feg och mesen
betedde sig heroiskt. Sjuksköterskor, sundhetsnämndernas
ledamöter, likbärare och likkörare stupade; landshövdinge-
ämbetet dog ut, dödgrävare föllo själva i de gravar, de grävde
åt andra. Lik förbyttes och förväxlades; lik vaknade i sista
begravningsstunden åter till livs och blevo räddade. Man
påstod t. o. m., att skendöda begrovos utan hjälp och för-
barmande.»

Efter en vecka stodo två hus i Masthugget utdöda, och
farsoten grep alltjämt omkring sig med en förfärande fart.
»Människor sjuknade på gatan, föllo ned och dogo snart
sagt som flugor. Många, många, som på morgonen alldeles
friska lämnade hemmet för att gå till sina bestyr, lågo redan
på aftonen nedbäddade i kyrkogårdens mull, ty både smittan
och hettan och den otroligt snabba förvandlingen nödgade
till ytterlig brådska med begravningen. Ju mera fysisk styrka
