124 KARL XI1:S FÖRMYNDARE.

kronan var oklar alltsedan Westfaliska freden, i det att Sverige
aldrig velat formligen erkänna stadens självständighet. Nya
tvister uppstodo under förmyndarregeringen, och år 1665
beslöt denna att genom kraftåtgärder bringa staden till
sresom. Beslutet får emellertid ses i samband därmed, att
Sverige nyss förut ingått ett vänskapsförbund med England,
vilket samma år råkade i krig med sin medtävlare Holland,
en stat mot vilken Sverige hade ett horn i sidan alltsedan
Karl X:s danska krig. Holland var emellertid Bremens
specielle vän och gynnare, och följaktligen var det lämpligt
att begagna tillfället nu, då Holland ej kunde komma han-
sestaden till hjälp.

Härtill kom ytterligare en politisk synpunkt, en större,
om man så vill. Frankrike, som en gång med Sveriges hjälp
krossat Habsburgska husets övermakt i Europa, började nu
självt sträva efter överväldet i vår världsdel. Dess ärelystne
konung, Ludvig XIV, som vid Mazarins död 1661 själv
övertagit regeringen, förberedde ett krig mot Spanien; och
även i östra Europa såg det krigiskt ut. I så ödesdigra tider
måste man, ansåg Sveriges regering, visa Europa, att även
vårt folk var rustat att gripa in i världshändelserna. Annars
skulle ju riket vedervåga sitt anseende som stormakt, och
man kunde icke göra sig förhoppning om nyttiga förbund,
som tillförsäkrade Sverige subsidier. »När alla armera,! bör
Sverige ej sitta stillas», yttrades det i rådet. De la Gardies
sangviniska temperament lyser igenom rådsprotokollets ord,
att rustningarna skulle locka många att »reflektera på Sve-
rige. Om franska subsidier tvivlade han nästan intet, icke
heller var han desperat om engelska pengar.»

I Frankrike framhöll svenska regeringen genom ett sär-
skilt sändebud, som skickades dit för att söka skaffa sub-
sidier, fördelen av »att hava en så gammal och trogen vän
som Sverige» i fast position i Tyskland, redo att vid behov
bistå sin forne bundsförvant.

Under sådana förhållanden var det, som man beslöt sig
för väpnade åtgärder mot Bremen. Med förtjusning mottog
Karl Gustav Wrangel, som var generalguvernör i Pommern,
svenska regeringens befallning att draga sitt svärd. Men

! Väpna sig.
