226 KARL XV:S GLADA DAGAR.

man mindes, hur packet han djärvt gick emot
och läste sitt upprorsplakat;

och det illskreks av röster till hundradetal:
”Hipp, hipp, hipp för vår tappre genrall'»

I hjältedikten »Bödeln vid sprutan», en parodi på
»Döbeln vid Jutas», är den roligaste biten den, som handlar
om när Bödeln mönstrar sina käcka skaror. De äro väl
något mosiga av brännvin från högvakten, och när Mästaren
kommer till den tappre konstapel Innerberg, är den trogne
gossen för tillfället betydligt svag i armen. Till honom
talar Mästaren nådigt så:

Min vän, säg, kan du moderera slagen?

Man får försiktig vara, kära dul

Jag har ju sett dig pimpla hela dagen —

hur fan vill du batongen sköta nu?»

Den tappre hörde sårad dessa orden:

»Herr Mästare, väl är jag dimmig vorden,

och att som annars rappa på, tycks svårt;

dock finns till ”svagis” lite mynt i kassan,

och skrik Ni bara: ”Raskt nul! skingra massan!”
och Innerberg slår både fort och hårtl»

Och dagens hjälte log och räckte handen

åt mannen från den ädle Bergmans! dar.

Så gick han närmare mot Norrbrostranden,
där en reservelitcorps uppställd var.

Där stod en korv, från Dillströmianum? tagen.
När Bödeln såg de bleka anletsdragen,

han stannade och röt med bister ton:

»sVem är du, buse? Säg, vad gäller nöden?
Har du ej lärt som jag förakta döden?

Gå hem och lägg dig, om du är pultronl»

Men ynglingen steg fram och höjde armen
och rev sin granna blåa jacka opp.
Då lyste klart en plunta fram vid barmen,
och frisk en störtsjö i hans strupe lopp.
»Det fick jag hos Dunér? här nyss i striden —
jag ”Ulrik” ropt bra mycket under tiden,
därför är kinden ej så röd som Er;
dock kan jag, fan i mej, Er ära öka...
Jag låg väl stupad, men låt mig försökal
Jag nyktrat till, så fort jag fick se Erl»
1 Bergman var polismästare i Stockholm 1843—1851. — ? Dihlström-
ska arbetsinrättningen på Södermalm. — ? En källarmästare vid Lilla
Trädgårdsgatan.

