JOMSBORG. 135

grävt upp massor av fornsaker från Sverige och grannlän-
derna, såsom kärl, smycken och mynt. En del av borg-
muren på bergcet står kvar. Utanför stadens område ligger
ett stort gravfält, där man ännu kan se över 2,000 gravar.
Hur många gravar, som finnas under jorden, vet man
ännu icke. Några hundra sådana har man påträffat dels
på andra platser utanför stadsvallen, dels inom själva sta-
dens område.

Ansgar och hans följeslagare blevo i Birka »välvilligt mot-
tagna av konung Björm, fortsätter Rimbert sin berättelse.
»När konungen fått veta, varför främlingarne kommit, över-
Jade han med sina rådgivare. Med dessas samtycke gav
han dem tillåtelse att stanna kvar och förkunna Kristi evange-
lium. Var och en som ville, fick mottaga undervisning av
dem.» Om missionens framgångar i Birka vittnar kanske det
faktum, att av de omkring 2,500 gravar, som man där känner
till, finns det ej mindre än cirka 350 med obrända lik. Åtmin-
stone en del av dessa äro troligen kristna. I en naiv tid, då
man trodde, att den dödes jordiska kropp skulle uppstå på
yttersta dagen, bröto de kristna med den gängse »hedniska»
seden att bränna de döda. De reflekterade väl därvid knap-
past över att genom deras begravningssätt den obevekliga
förgängelsen i stället tog den gräsligaste av alla former.

Jomsborg.
Sid. 191.

Det gamla vikingasinnet var länge obrutet. Mycken be-
römmelse vann enligt sägnen ett förbund av vikingar, som
skall ha haft sitt rovnäste i Jomsborg, ett starkt fäste
någonstädes vid Stettiner Haff. Att denna Östersjövik varit
tillhåll för vikingar, framgår med stor sannolikhet av :ett
fornfynd från trakten av Peeneminde på nordvästra Usedom.
Fyndet utgjordes av åtta guldarmband från vikingatiden,
vilka säkert härstamma från Danmark. Traditionen: har
visserligen förlagt Jomsborg till ön Wollin, men sannolikt har
det legat på nordvästra udden av Usedom, på cett område,
som sedan uppslukats av havet. Man tror numera, att det
