300 TVENNE TROFASTA KULTURARBETARE.

utstyrd som en hovman. Det tog skruv. Svedberg gick
genast hem och lade av sin granna skrud, köpte sig en enkel,
svartgrå kappa och »gick sedan med sitt eget hår», vilket
måste ha varit en svår försakelse i detta perukernas tidevarv.
Efter den betan hade Svedberg en oövervinnelig motvilja
mot allt prål i klädsel och uppträdande, särskilt hos stu-
denterna. Genom snobberiet, säger han, ofår ynglingen strax
världen i hjärtat på sig och dyrkar den sedan i alla sina
livsdagar», om han också bär prästdräkt. »Världens ande
skall ändå», säger Svedberg, »visa sig i samma prästadräkt,
så att kappan skall släpa ett kvarter efter honom, eller
kommer han med henne på den ena armen och trippar fram
såsom en granngärningsdocka på en dansskola. Peruken
och kappan äro övermjölade. Gud tröste oss för sådana
världens barn! Är detta icke den breda vägen och vida por-
ten, som drager till fördömelse? Det första en ung student får
kungligt stipendium, så skär han av sitt av Gud givna vackra
hår och lägger sig horohår till. Spetshalsduk och manschetter
skall han också hava, om det skall vara väl. Gud styre
sådant?»
k

Att få förkunna Guds ord för andäktiga åhörare hade
alltifrån barndomen hägrat för Jesper Svedberg som livets
högsta lycka. Efter sexton års universitetsstudier ansåg
han sig mogen för sin livsuppgift och kom att börja den
såsom regementspastor vid Livregementet till häst. Innan
han tillträdde befattningen, utbildade han sig emellertid
ytterligare genom en längre utländsk resa till Tyskland,
Frankrike, England och Holland.

En sådan kraftkarl som Svedberg vann snart både befälets
och manskapets aktning och tillgivenhet. Hans praktiska,
okonstlade förkunnelse av kristendomen var något, som
grep dem och manade till handling.

Med outtröttlig iver undervisade han sina knektar. I
början fruktade dessa mera för Svedbergs religionsförhör än
för fiendens eld — det anförtrodde de honom längre fram.
Men fruktan vek snart för intresse och kärlek, och de ville
till slut ingenting hellre än att få deltaga i dessa förhör.
När en avdelning skulle avlösa en annan, bad den förra att
