KAPARE OCH SJÖRÖVARE. 285

Mörner talar vid denna tid i en skrivelse till Karl XII om
Gathenhielms verksamhet i följande ordalag: »Gathenhielm
regerar som en turk; alla hans fartyg äro i sjön.» Och en tid
därefter heter det: »I går kom Eders kungl. Maj:ts båda fre-
gatter in, som Gathenhielm har till låns bekommit, hade 7
priser med sig, som jag ock skrivit förra veckan, och hade
en till.» Sedan berättas i den ena rapporten efter den andra
om nya priser, som kaparkungen tagit, däribland en stor
Västindiefarare, som förde 4 kanoner och var värd 100,000
daler silvermynt. Den hade hans folk äntrat, och därvid
hade 9 man av Västindiefararens besättning blivit dödade
eller sårade. Kort förut hade Gathenhielm hållit auktion på
prisgods, som taxerades till 200,000 daler silvermynt.

Man ser också av generalguvernörens rapporter, att fram-
gångarna började stiga Lasse i Gatan åt huvudet. Den 9
augusti yttrar Mörner om honom, att snär han icke strax
får som han vill, så blir han sticken och håller alla för miss-
gynnare».

Men mitt i all sin lycka och framgång avled den mäktige
kaparen plötsligt i april 1718 vid blott 28 års ålder. Hans
stoft vilar i Onsala kyrka i en sarkofag av vit marmor, och
vid hans sida står hustruns lika ståtliga kista. De bägge
sarkofagerna sägas ursprungligen ha varit beställda i Italien
för konung Fredrik IV med gemål och ha varit på väg till
Danmark, då Gathenhielm kapade dem. Därvid skall ha
tillgått sålunda. En vacker dag varskoddes den unge kapar-
kaptenen på Gategården, att ett stort danskt krigsskepp ank-
rat inne på Kungsbackafjorden för att där söka stormskydd.
Man visste också tala om, att det hade om bord två marmor-
sarkofager, som hämtats från Italien och voro avsedda för
det danska konungaparet. Gathenhielm och ett par andra
djärva hallänningar förklädde sig då till fiskare och rodde i
en snipa ut till örlogsmannen samt bjödo ut fisk till salu.
Sedan den danske kocken upphandlat sitt behov, anhöllo de
föregivna fiskarne att få lägga sig i lä bakom skeppet för att
koka litet fisk åt sig själva i sin båt. Det fingo de gärna, och
så började det snart puttra i deras gryta. Men soppan, det
var smält bly, och det stöpte de nu i rodrets gängor.
Då Gathenhielm sedan fram på natten kom över dansken
med flere bemannade båtar, ville skeppet ej lyda roder; och
