460 EN MÄRKESMAN SOM LÄKARE, SKALD OCH ROMANFÖRB.

klagade över att dessa skådespelare »skämde academien med
sina actiones,. Inte kunde de sina roller ordentligt utan
behagade läsa dem från papperet, vilket givetvis något störde
verklighetsintrycket. I stället sökte de friska upp föreställ-
ningen genom att blanda in frivoliteter av eget fabrikat,
mest sådana, som lände universitetet till skam, hette det.

x &
x

Medan Hjärne genomlevde sina glada ungdomsår som
student, hade han också svärmat och drömt kärlekens första
drömmar. Och under denna tid med all dess sällhet och all
dess ljuva ängslan hade han inspirerats till romanen Stra-
tonice, vilken han skrev vid samma tid, som Rosimunda
gick över tiljan. Den 24-årige ynglingen gick med huvudet
fullt av den idealvärld, som skapats av tidens modeläs-
ning, herderomanerna, en ljuvlig värld med små herdinnor,
som trippa omkring i broderade skor och silkesstrumpor,
vallande sina vwitulliga, välfriserade lamm med rosenröda
band om halsen och drömmande kärleksdrömmar så skära,
så översinnligt kyska som i känslans första vår. När de
sköna öppna sina rosenläppar, klinga deras ord »som de
än sirligt eleganta, än vekt idylliska tonerna av en menuett
från 1600-talet>; och den blyge herden, han som dyrkar sin
herdinna såsom ett högre väsen, vågar knappt antyda den
kärlekslåga, som bränner hans själ.

Så kunde de bägge unga gå ock sucka för varandra, blott
sucka. Han håller på att förtäras av trånad, men icke ett
ord om älskog får gå över hans läppar. Och hon skulle hellre
dö än yppa de kärlekskval, som sönderslita hennes bröst.
Först då allt hopp synes ute, flyger det förlösande ordet
från deras läppar, och deras trogna och kyska kärlek finner
sin belöning.

Unge Urban gick där fyra och tjugoårig och väntade på att
denna ljuva lycka skulle komma även honom till del. Han
hade en Romeos behov att älska, och därför var han också
färdig att av den första unga och fagra kvinna, han mötte
på livets stig, skapa en Julia. Han fann henne vid ett besök
i Reval, och hennes namn var Margareta Bielke. Hon till-
hörde Sveriges högsta aristokrati, och hon var tretton vårar.
