GUSTAV AVVÄNDER GRANNARNES HÄMND, 61

försvarsväsen. Franska regeringen lovade även väpnad hjälp
vid behov och lät sina sändebud i Petersburg, Berlin och
Köpenhamn avge förklaringar, att ett angrepp på Sverige
skulle medföra krig även med Frankrike.

x

På våren 1773 väntade man emellertid i Sverige var dag
ett krigsutbrott. Ryska trupper stodo samlade på gränsen
mot Finland, och ryska flotteskadrar voro färdiga att ut-
löpa. Men Katarina fick nya svårigheter både med Turkiet
och med Polen och fann i anledning därav för gott att ännu
en gång uppskjuta angreppet mot Sverige. Hon fick nöja sig
med att instruera Osterman att göra vad han kunde för att
bland svenska folket framkalla missnöje mot Gustav III.
År 1774 hemkallade hon honom men gav honom till efter-
trädare en herre vid namn Simolin, vilken förut såsom lega-
tionssekreterare på von Korffs och Panins tid gjort sig känd
som en första rangens ränksmidare. Den kvicka hovdamen
Ulla Fersen sade om honom, att »han såg ut som en lakej,
som blivit kammartjänare». Simolin lyckades köpa en del
samvetslösa personer bland de svenska statstjänstemännen.
Den värdefullaste av dem var presidenten i statskontoret
Boye, som även var ledamot av försvarskommissionen.
Han hade redan under frihetstiden stadgat rykte för att
sälja sig åt den, som betalte bäst. Mot 5,000 daler k. m.
i månaden inrapporterade han till Simolin allt sådant rö-
rande finanserna, försvarsverket och en hel del andra saker,
som kunde vara av vikt för ryska regeringen att följa med.
Men trots alla syndapengar råkade Boye år 1778 på obestånd
till följd av misslyckade affärsspekulationer, måste göra
cession och begära avsked från sitt ämbete. Därmed slutade
denne representant för det sämsta i frihetstidens offentliga
liv sin politiska bana. För Ryssland var hans fall en oer-
sättlig förlust. Efter denna tid måste dess sändebud nöja
sig med underordnade personers mindre värdefulla tjänster.

u

När Ryssland slutligen fick fred med Turkiet, skakades
tsardömet av ett farligt kosackuppror, som ytterligare för-
