434 DEMOKRATINS FRAMMARSCH.

skola numera gå den långa, tungförda vägen från instans till
instans med utlåtanden och remisser och skriverier av olika
slag, så att, om och när beslutet äntligen fattas, har ej blott
en dyrbar tid försuttits utan konjunkturerna också mången
gång hunnit bli helt omkastade. Annat är det med det en-
skilda företaget. Där ligger det i ledningens ovillkorliga
intresse att snarast möjligt anpassa sig efter konjunkturerna,
ej blott när det är fråga om att ta in en vinst, utan också när
det gäller att undvika en förlust. Ty där är det inte så bra
ställt, att »staten betalars! — där får man själv stå risken.
I ett enskilt företag arbetar ledningen under det medvetandet,
att om affärerna vanskötas, så är företaget dömt att obarm-
härtigt rensas bort och försvinna. Ett statligt företag kan
däremot år efter år vanskötas ur ekonomisk synpunkt men
får ändå fortsätta sin verksamhet under samma ledning.
Det är bara för de skattskyldiga att betala. Allmänheten
ropar nog på att man måste lägga om driften, så att företaget
bär sig. Men därvid stannar det mången gång. Det är så
många olika synpunkter, som där skola vägas mot varandra,

att man aldrig kommer någon vart.?
LJ

För ett lyckligt genomförande av samhällets socialisering
kräves en annan, mindre egoistisk människotyp än den nu

1 För att nu inte citera det ej sällan hörda: »Staten är ju till för att
klås.»

2 Med det lugn och den trygghet, som breder sig över en affärs-
rörelse under statens hägn, är det ju icke att undra på att de många,
som föredraga lugnet framför att med egen kraft skapa sig nya utkomst-
möjligheter, söka ty sig in under de samhälleliga vingarnas skugga.
På denna punkt mötas genom en sällsam historiens ironi socialisterna
och yttersta högern. Att det blir bara en fransysk visit hos motparten
behöver ju inte påpekasl!

En av våra liberala nationalekonomer yttrade för en tid sedan
några träffande ord om de ideliga nödropen på staten. Det vari anled-
ning av de enskilda järnvägarnas krav på att ensamma få koncession
på all reguliär biltrafik från järnvägsstationer. »Som bekant», skrev
han, »har det i vårt land börjat inrota sig ett skadligt missbruk. Man
har börjat att med biler befordra folk snabbare och billigare, än vad
järnvägarna kunna. För ett dylikt tilltag måste det naturligtvis sättas
stopp. Järnvägsföreningen har även skyndat sig att påkalla stats-
makternas ingripande mot ofoget. Hädanefter skall det fordras av
staten utfärdad koncession för att få befordra passagerare i en bil.
Till denna koncession skall vederbörande järnväg äga företrädesrätt.»
