592 — REALISMENS OCH NATURALISMENS GENOMBROTT.

»Och mörkret slog hop bak herr Nilses rygg

i skratt och vrål, men herr Nils satt trygg

och såg på spöke och såg på hamn

och nämnde allt det vid dess rätta namn

och mumlade: ”Värre med skrik skall det till

att hindra en präst från att gå dit han vill.

Jag känner dig väl, som lagt ut dina garn,

men med sådant, herr Lucifer, skrämmer man barn.”»

Då ryckte djävulen själv det ena hjulet från kärran, men
herr Nils bara hånade den Lede och läste sina besvärjelser
över honom så kraftigt, att mörksens furste måste lägga sig
själv som hjul kring axeln. Det hjälpte ej, hur han än tiggde
och grät. »Men det blev en färd, som väl ingen den sport,

ty sto't kände lukten av svavel och beck

och sprang, så att svansen stod rak som ett streck,
och öronen nästan ströks av, och det ven,

och det plöjdes ett regn utav gnistor ur sten,

så vägen var ljus, men mörkret slog

över huvudet tätt sin välvning.

Och under hans säte vrålade Fan

och svor, så han svedde sin egen man,

och kved sin jämmer för rygg och ben

men hickade till för varenda sten.

Och när han var kommen till målet så,
han kröp hem till sitt, ty han kunde ej gå.»

Och så hann prästen fram i tid för att rädda den döendes
själ.
»Och när han så bondens ögon slöt,
då sade han lugnt: ”En stund ännu,
och det varit för sent till räddning.
Du får tacka den Lede för skjutsen, du.”

Och så gav han hästen foder för tu.
För sig själv lät han styra om baddning.«

x

Bland våra dramatiska författare intager Per Hallström
också en rangplats, särskilt genom det kvicka och spiritueila
lustspelet »Erotikom».

Vi föras in i en krets av frigjorda skönandar, besjälade
av »plikten till lycka». Vad som hos vanliga människor
