180 KARL XIII:S OCH KARL XIV JOHANS TID.

modiga och lekande skämt, varmed han ofta själv borttog
udden av sina skarpaste pilar.»

Även partivännerna kunde ogilla Petres »häf:ighet och
galla och pretention att förstå allts. Men han hade en ena-
stående förmåga »att nämna saker med deras rätta namm),
och det gjorde honom mer än något annat till den främste
bland de liberala inom hans stånd. Knappt någon an-
nan oppositionsman ägde Petres förmåga att få fram just
sakens kärna i allting. Hans vapenbroder Lars Hierta sam-
manfattade sin minnesruna över honom i de orden: »Han
var i visst avseende den största parlamentariska talang,
som prytt våra riksdagar sedan 1809.>!

1 Vid slutet av 1835 års riksdag inträffade ett sensationsnummer,
vari Petre spelade huvudrollen. Saken var den, att han var en bland
de ledamöter av borgarståndet, vilka av sina ståndsbröder blivit ut-
sedda att representera ständerna vid den kungamiddag, som skulle
avsluta riksdagen. Men då fick Petre på förhand sig meddelat från
Hans Maj:t genom borgarståndets talman, att allerhögstdensamme
icke kunde mottaga honom, enär man icke ville ha sådana middags-
seder som hans in på slottet. Beskäftigt folk hade nämligen burit
fram till Hans Maj:t, att Petre förut på en subskriberad stor middag på
Börsen skulle ha underlåtit att resa sig, när skålen för konungen  ut-
bragtes. Petre förnekade själv i ett anförande inför borgarståndets
plenum, att han skulle ha gjort sig skyldig till en dylik taktlöshet,
men i konservativa tidningar påstods, att ryktet var sant, och hänvi-
sades till att hans beteende vid middagen i fråga t. o. m. föranlett en
häftig ordväxling med kringstående personer. Förklaringen till att så
stridiga uppgifter kunde stå emot varandra torde ligga i den redogörelse
för händelsen, som avgavs av en annan högt aktad ledamot av borgar-
ståndet, vilken under middagen på Börsen satt bredvid Petre. Han be-
rättade, att denne stod »kapprak», så länge skålen dracks och fanfarerna
pågingo. Men derefter stämde några sångare in, och de höllo på så länge,
att flere av de närvarande — bland dem Petre — slutligen satte sig.

Karl Johan tog emellertid ryktet för kontant. Men på den hälsning,
Petre fick från Hans Maj:t, svarade han, att som han var utsedd att
representera sitt stånd, skulle han infinna sig på middagen även med
risk att bli utvisad, en förolämpning som ståndet finge anse såsom riktad
mot sig. Talmannen hade nämligen framfört kungens hälsning endast
till Petre privat men icke delgivit stånden den. Petre ansåg sig så
mycket mindre böra ge vika, som han därigenom skulle ha liksom
erkänt, att ryktet om hans beteende på börsmiddagen var sant. Han
gick också till middagen på slottet men fick av en kabinettskammar-
herre det beskedet, att han icke var bjuden och därför torde obe-
märkt avträda från skådeplatsen. Då avlägsnade han sig.

De ettrigaste oppositionsmännen ville göra denna struntsak till en
skymf mot hela det ofrälse Sverige.
