64 EN GENOMBROTTSTID FÖR KULTURELLA SAMHÄLLSFRÅGOR.

första sammanträf-
fandet synes Fred-
rika Bremer ha
fått ett obegränsat
förtroende för den
flärdfrie - mannen
med den varma, ut-
trycksfulla blicken,
som vittnade om
själens rikedom och
hjärtats = godhet
Han hjälpte henne
att övervinna sitt
tvivel. Han förde
henne in i studier,
som tillfredsställde
hennes spörjande
| ande. När hon på
; våren 1832 for hem
till - Årsta - igen,
skrev hon till sin

E nyförvärvade vän:
>. | »För allt vad Ni

N FI givit mig under

P. J. Böklin. Målning av Fredrika Bremer. denna vinter och

vår kan ej tackas

med ord. Hela mitt liv skall tacka Er, och genom det ljus,

Ni givit, skall Ni få glädje av Er tacksamma lärjunge och

vän.» Hon såg upp till sin vän och lärare såsom vägvisare

i odödlighetens värld och det ända till den grad, att hon, som

hon skämtsamt skrev till honom, en vacker dag kunde hitta
på att fråga honom: »Huru ser Gud ut?»

Nästa vinter återkom hon till Kristianstad för att fort-
sätta ett tankeutbyte, som under mellantiden vidmakthållits
genom brev. En dag genomträngdes hennes själ liksom av
en blixt, och med ett stod det klart för henne detta enda:
»Jag vill nu blott ett: jag vill bli kristen. Jag vill
”lämna allt och följa Jesum allena'.» Genom filosofin hade
hon kommit till kristendomen, såsom hon på äldre dagar
brukade säga.

