234 SAMMANHÄNGANDE KAPITEL.

tar han dagen som den kommer och söker förstå, vad han ser,
även om det inte alltid är angenämt.»

Som militär och diplomat hade Hogguér, såsom han själv
säger, sett så mycket av livet i de flesta huvudstäders salon-
ger, att han längtade till enkla, ursprungliga förhållanden.
Det myckna nya, han fick uppleva, har han förmåga att

Fiske med ljuster och bloss på Storavan. Teckning av von Hogguér.

skildra så åskådligt, att läsaren tycker sig själv vara med.
»Den norrländska julstämningen har, säger Blomberg,
»vackert återspeglats i ett främmande öga. Och vilken
gammalsvensk stämning slår inte emot en ur hans skild-
ring av månskensfärden över en sjö, där tre skuggor
ödsligt tjuta mot den smällkalla vinterrymden, medan skjuts-
bonden helt lugnt förklarar: ”Det är ingenting, söta herren,
bara vargar!'» Men hästen skälver av skräck, och lapp-
hunden bredvid Hogguér i släden gnäller ängsligt och trycker
sig intill husse.

Ett vackert betyg får lapparnes mentalitet i en liten ögon-
blicksbild, som Hogguér ger av två släktingar, vilka sedan
flere år lågo i process med varandra på grund av någon för-
