124 EDDANS GUDAVÄRLD.

morgonen åter var levande, samt med skummande mjöd,
iskänkt av valkyrjor.

Men de fega kommo till den blåbleka Hels dystra boning
under jorden. Den hemska dödsgudinnans namn ingår i
ordet helvete, som förr hetat Hel-vite = döds-straff.
Uttrycket slå ihjäl har hetat slå i Hel = slå [någon så,
att han kommer]) till Hel.

De osaligas kval skildras i Eddasången »Valans spådom:»

sålunda:
»En sal såg hon stånda
från solen fjärran
på Nastranden;
åt norr vetter dörren.
Etterdroppar föllo
in genom rökhålet;
av ormars ryggar
är rummet flätat.

Där såg hon i strida
strömmar vada

menediga män

och för mord fredlösa

och den, en annans hustru
hemligt lockar.

Där sög Nidhögg

de dödes kroppar,
vidundret slet männen.
Veten I än mer och vad ?

Men döden var hemsk blott för dem, som fruktade den:

»Ovis man

tror sig alltid skola leva,

om för vapenskifte han sig vaktar,
men ålderdomen giver

honom ingen frid,

fast honom spjuten spara,»

säger Havamal. Eldad av sin gudatro, gick den nordiske
hjälten till kampen fast besluten att vinna ett av två goda
ting: seger eller ett gästfritt mottagande i Valhall. En sådan
fiende är oemotståndlig. Hellre än att invänta döden på sot-
sängen plägade den, som ej föll i strid, störta sig ulför ett
brant berg, en s. k. ättestupa, eller rista upp ådrorna med
spjut och förblöda.
