276 ERIK XIV.

växt var hon, på en gång smärt och yppig.! Man kan lugnt
antaga, att hon motsvarade det skönhetsideal, som Erik angav
för dem, vilka skulle resa ut och för hans räkning bese Renata
av Lothringen. Men varpå berodde det, att liten Karin icke,
i likhet med så många andra fagra kvinnor före henne, blev
endast en leksak för en kort tid åt kung Erik? Konungens
samtida kunde ej besvara den frågan, förstodo ej, hur den
fattiga flickan förmått vända furstens tankar från Europas
skönaste furstinnor till sig, och slutade med att viska om
"trolldom och kärleksdrycker, med vilka hon »skulle hava
uppvärmt konungens sinne». Men kanske ligger förklaringen
däri, att hon ägde en rikare skatt än andra av ömhet och
mjuk, förstående kvinnlighet att skänka den hon höll kär, att
hon hade mera av själ än någon annan kvinna, som den dis-
harmoniske, ömhetsträngtande kung Erik kom i beröring med.
Hos henne fann hans stormiga hjärta ro undan onda tankars
makt. Att den sköna Karin också var god, därom vittnar
hennes hjälpsamhet mot hennes fattiga föräldrar, hennes
välvilja mot gamla vänner och behövande släktingar, vilka
hon ej skämdes för att inbjuda till sin kröning. Men vackrast
framstår hennes godhet och trofasthet, när olyckans tid kom-
mer för hennes make.

Trovärdiga främlingar, som vwistats i Sverige, ha endast
gott att säga om henne: »Hon var dejlig, vänlig, blygsam,
ödmjuk och from mot alla och vissle mycket behändigt att
ställa sig efter konungens sinne», säger en dansk författare.
Det franska sändebudet skriver till sin regering: »Man säger,
att hon är en mycket dygdig kvinna, som ganska gärna hjäl-
per var och en i hans nöd, och som räddat flera oskyldiga
personer från att avrättas; ty då hon sett konungen upprörd
och vredgad på någon och hon ej kunnat blidka honom med
sina böner och tårar, har hon i hemlighet därom underrättat
den som svävade i fara, på det att han måtte för några dagar
avlägsna sig.»

! En historiker, som år 1871 såg hennes kvarlevor i Thottska
gravkoret i Åbo domkyrka, beskriver henne sålunda: >Huvudet
var lösbrutet, mera litet än stort, av vacker, regelbunden form,
mera runt än långdraget ovalt. Kroppens längd syntes över
medelmåttan, bröstet var väl välvt, höfterna breda, formerna för
övrigt starkt byggda och fylliga.>
