288 ERIK XIV.

väsen dugde till, som Gustav Vasa givit vårt land, och som
Erik XIV sedan med nit och insikt förbättrat, särskilt vad
flottan angår.

Det kan då ha sitt intresse att se, med vilka stränga medel
de bägge Vasakonungarne sökte hålla folket ombord i tukt
och Herrans förmaning. Så stadgades det, att alla skulle vara
tillstädes, då det mässades och predikades ombord. »Den
det försummar, blive kastad i vattnet tre resor, så ofta han
det görs, heter det i Gustav Vasas skeppsrätt. »Den där
ock icke är stilla, så länge det predikas, lide samma straff.
Den som smädar Guds heliga namn, hans död eller pina,
kastas i sjön och halas under kölen, så ofta han det gör.»

Den som försummade sin vakt skulle utan nåd mista livet.
Samma straff drabbade den som gjorde vakten något hinder
eller övervåld.

Den som utan hövitsmannens tillstånd gick omkring med
eld eller ljus, sedan vakten var satt för natten, skulle mista
livet utan nåd.

Den som fördobblade! sina vapen skulle vara ärelös; men
den som dobblade, sedan vakt var satt för natten, skull2 kas-
tas i sjön och halas under kölen.

Den som droge kniv mot en annan med vred vilja skulle,
även om ingen skada därav följde, stingas tvärs igenom
handen. Men uppstode blodvite, så skulle den kniv, som
stangs genom den skyldiges hand, ristas ut fram till fingrarna.

Den som ombord beginge stöld till ett öres värde skulle
straffas till livet, för stöld till mindre belopp mista öronen.

Den som onyttigt förspillde eller utkastade Herrens kost:
öl, bröd eller fetalier, skulle kastas tre resor i sjön utan all
nåd eller sättas i bulten vid vatten och bröd 1 tre dagar.

Den som överfölle skrivare, kock, skaffare eller andra väm-
betsmän» skulle straffas med en resa under kölen.

x

Den som nu inleder de svenska sjöbragdernas långa rad
är Jakob Bagge, en man, vars djärva mod och outtrött-
liga vaksamhet förut satt skräck i både lybeckar och rys-
sar. Nu, vid fyllda 60 år, börjar hans ärofullaste tid. En

! Spelade bort.
