110 KARL XIII:S OCH KARL XIV JOHANS TID.

mellan 20 och 25 år skulle vara skyldig att göra krigstjänst.
Den nya inrättningen fick namnet beväring.

En mäktig drivkraft till denna härreform låg i entusiasmen
för Karl Johan, »den hjälte, på vilken allas förhoppningar
vila, och som främst av alla på ärans bana vill rikta sitt svärd
och ställa sitt eget bröst mot varje fiende av Sveriges lugn
och självständighet»>.

Den allmänna värnpliktens grundsats var dock ännu ej
fullt genomförd, ty de värnpliktiga hade rätt att leja annan
person i sitt ställe. — Mot legningsrätten hade dock anmärkts
bl. a., att den var sårande för de fattiga, som ej hade råd att
betala någon i sitt ställe. Följden skulle bli, såsom en talare
på riddarhuset frambhöll, att »fosterbygdens försvar skulle
åläggas de fattigare såsom ett slags straff för deras fattig-
doms skulb. En ledamot av prästeståndet föreslog, att
slistor på dem, som lejde karlar i sitt ställe, skulle tryckas i
tidningarna». Ett syfte därmed skulle vara, satt var och en
hederligt tänkande flicka må veta, åt vilken hon ger sin hand
och sitt hjärta». Men å andra sidan ömmade man inom samma
stånd för de många, som ej voro nog härdade, och man på-
minde om att »ännu blöda de sår, som behandlingen av lant-
värnet djupt intryckt hos en mängd ömsinta föräldrar».

Sällan har man hos Sveriges ständer skådat en sådan offer-
vilja och beredvillighet att gå regeringen till mötes som vid
denna riksdag. Men förklaringen låg i det gränslösa förtroen-
de, som kronprinsen förvärvat. Man sade uttryckligen ifrån,
att det var för hans skull, som man varit så medgörlig och
älskvärd. j

Karl Johan behövde icke stå ensam i kampen mot Napoleon.
Förbundet mellan Napoleon och Alexander blev ej gammalt.
År 1812 ryckte Napoleon in i Ryssland för att lägga även den-
na del av världen under sitt välde. Han kom i spetsen för
den ståtligaste krigshär, som världen dittills skådat, omkring
1/2 million man. Ryssarne begagnade samma krigföringssätt
som mot Karl XII: de förvandlade sitt land till ödemarker.
Dock lyckades Napoleon tränga fram ända till Moskva. Men
han fann staden öde, och snart började den brinna på flere
håll. Det var ryssarne, som antänt den. Alla försök att släcka
elden voro fruktlösa. Så voro fransmännen utan livsmedel,
utan tak över huvudet inne i hjärtat av Ryssland, när vin-
