414 EN STORHETSTID FÖR VÅR ANDLIGA KULTUR.

svåra träbyggningar av två våningar och nära intill varandra :
ställde, utanpå beslagne med bräder samt målade med röd
eller gul färg men knutar och fönsterkarmar med vit eller
blå, så att de på någon distans mycket likna stenhus. Sta-
den ligger nog sidlänt!, så att husen ofta äro byggde på på-
lar. Härav sker, att vattnet i gravarne är ofta något stin-
kande, varav orten bliver mindre sund. Staden är folkrik
av handlande, seglande, milice, främmande och folk, som
stöta till ifrån hela landet; varav här är mycket roullance?,
så att inbyggarne må väl och äga sköna samt vackert möb-
lerade hus.» Om Ostindiska kompaniets verksamhet, som
tillförde oss »te, porceliner och andra delikatesser», säger
Linne&us, att bolagets affärsmän ur teologisk synpunkt
gjorde väl, i det att »de föra bort det skadeliga silvret och
girigheten, som är roten till allt ont, och genom porcelinet
påminner oss all skönhets bräcklighet».

På Bohus” fästning fann Linneus oen myckenhet ogär-
ningsmän, som hit blivit dömde till en viss eller evig tid».
De fingo nu »ångra, att de så litet vetat vårda sin forna frihet».
Om fångarne på Karlstens fästning skriver han: »Den som
ser desse osälle, undrar ej, att Marstrands namn reser håren
på dem som höra det nämnas.» Även »garnisonen eller sol-
daterne med dess miserable klädnad» väcka hans medli-
dande, och han påkallar vederbörandes behjärtande av
deras nöd.

I havet fann vår resenär ett överväldigande rikt forsk-
ningsfält: »naturalier gåvos här så månge, sällsynte, att vi
däröver blevo satte i största förundran. Stenarne i havet
voro täckte med snäckor, bottnen med sjöväxter, ibland
vilka maneter, sjöstjärnor, taskkräftor utom åtskilliga
andra sjökräk krupo; vartill kom en myckenhet havsfisk,
som fiskades vid dessa stränder. Vi botaniserade på havs-
bottnen såsom i ett nytt Sverige. Ståndspersoner och in-
vånare tävlade att skicka oss allehanda slags fiskar, vari-
genom vi fingo så mycket, att tiden knappt räckte till att
beskriva allt det, vi här fingo se på en dag.

Elof kallades här den svartaktige fiskmåsen, som icke
själv kan slå ned i sjön och fånga fisk utan endast är

1 Sankt. — ? Ruljangs: handel och rörelse.
