478 KAMPEN FÖR FOLKHÄLSA.

ligt. Härifrån ha de lätt att angripa både hals och lungor,
magsäck och tarmar. Man har också allt mer kommit till in-
sikt om att en av de viktigaste anledningarna till lungsotens
svåra härjningar är just den dåliga tandvården. Här gäller
satsen »Bättre förekomma än förekommas».

Näst smuts och snuskighet finns det knappast något, som
ger ett så påtagligt intryck av kulturell efterblivenhet som
vanskötta tänder. Vad hjälper all statistik om vårt folks
läs- och skrivkunnighet, så länge en övervägande procent
av detta folk ej känner vämjelse vid att låta delar av sin egen
kropp ruttna bort! Tänk på att varje tugga mat, som passerar
genom en sådan tandgård, blir blandad med ruttnande ämnen,
och att, såsom en »tandkonstnär från 1700-talet uttrycker
sig, »intet är styggare, än när en människa haver leda och gula
tänder och en elaker lukt i honette conversation förorsakar».

Många rå ju ej själva för det obehag, de sålunda vålla sina
medmänniskor, ty de ha ej som barn fått hjälp mot tand-
rötan i tid, medan denna sjukdom ännu kunde botas för en
billig penning. Ja det finns många av den gamla stammen,
som ej betrakta tandvärk såsom en sjukdom utan såsom något
oundvikligt, vilket ingenting är att göra åt. Därför har
rötan hos så många tusen av vårt folk fått breda ut sig så
långt, att de ej mer ha råd att bota det onda. Ett steg
till räddning är emellertid taget i och därmed att skolorna
på sina håll ha börjat gripa in och anordna obligatorisk
tandvård för barnen på ett åldersstadium, då tandskadorna
lätt kunna repareras, och vänja dem vid att hålla sina tän-
der rena. Vittnesbörden från lärare och lärarinnor, vilkas
skolklasser sålunda blivit desinficerade, visa, vwvilket väl-
görande inflytande tandvården haft på barnen, och vilken
skillnad det blivit på luften i klasstrummen i och med be-
frielsen från en viss sorts andedräkt. En av de värdefullaste
lärdomar, som barnen kunna föra med sig från skolan, måtte
väl ändå vara den att ej vårdslösa sig själva, ty den som av
vårdslöshet låter vare sig kropp eller själ förfalla, den kan
aldrig vinna någon riktig aktning bland sina medmänniskor.
Och alla de namnlösa kval, som tandvärken vållar, allt vad
samhället förlorar i arbetskraft ej blott genom denna åkomma
direkt utan ännu mera genom de underminerande sjukdomar,
som gå i tandrötans spår och mången gång kunde ha före-
