- DE SVENSKA KRIGSFÅNGARNE I RYSSLAND. 487

handel, därest hon vågade ropa på hjälp. Så bar det av
mot Sibirien.

I Tobolsk satte man henne till tungt och grovt arbete,
särskilt till det gamla trälgörat att »draga handkvarn».
När hon ibland dignade av trötthet, blev hon utsatt för
den råaste misshandel med sparkar och slag. En gång slog
den omänsklige husbonden henne med en påk över huvud
och rygg, så att hon var nära att sätta livet till.

En dag lyckades hon dock med bistånd av svenska krigs-
fångar i staden bli fri från sin plågoande, och sedan hölls hon
gömd än hos den ene, än hos den andre av sina beskyddare
under ständig fara för både dem och henne, för den händelse
hon bleve upptäckt. Slutligen lyckades de övertala en rysk
bonde att föra henne förklädd till bondpojke till hennes för-
äldrar, vilka blivit förvista till Solikamsk.

På vägen dit blev flyktingen eftersatt med blodhundar,
och de tillrop, varmed förföljarne hetsade odjuren, »Hio!
hiob>, brände sig in i den stackars kvinnans minne av de fa-
sansfulla stunder, då hon och hennes följeslagare måste taga
skogen fatt. De lyckades dock rädda sig, och på själva jul-
dagen 1718 förunnades det Lovisa von Burghausens för-
äldrar att åter sluta i sina armar det barn, de så länge
begråtit som för alltid förlorat. Till en början kunde de
naturligtvis ej i den tjuguåriga kvinnan känna igen den lilla
flicka, som fjorton år förut rövats ifrån dem. Men då deras
dotter började berätta sina barndomsminnen och bland annat
påminte dem om, att de brukat kalla henne »Lilla kultan»,
fanns inget rum för tvivel mer, och glädjen över återseendet
bröt ut i »de ljuvligaste tårar».

Två år därefter trädde Lovisa von Burghausen i äktenskap
med regementspastorn Lars Sandmark, en aktad och red-
bar man, som dock var nära trettio år äldre än hon. När
befrielsens dag äntligen randades för de nygifta och de åter
fingo beträda svensk jord, blev hennes man anställd som
regementspastor vid Hälsinge regemente, och år 1724 ut-
nämndes han till kyrkoherde i Njurunda i Medelpad.

År 1729 dog prosten Sandmark. Då gifte hans hustru
efter tidens sedvana om sig med hans efterträdare, en blind
magister Petrus Sundberg. Detta äktenskap blev dock ej
heller långvarigt. Alla de lidanden,som prästfrun genomgått,

t
