OM FRITIOFS SAGA). 211

sålt. Kronprinsem, fortsätter han, »har jag ej heller nämnt,
av skäl som Du bör gissa.»

Enligt en undersökning av litteraturhistorikern Victor
Svanberg var saken den, att Tegnér räknade med att Napoleon
till sist skulle segra, Karl Johan störtas och prins Kristian
Fredrik bli svensk tronföljare. Därefter skulle Sverige och
Norge ingå en fredlig union. Ja skalden gick så långt i
sina skandinaviska förhoppningar, att han väntade sig även
Danmarks anslutning till unionen. Kristian Fredrik var
nämligen tronföljare i Danmark.

Nå därav blev nu intet. Men det lustiga var, att dikten
»Nore», så »ohistorisk» och oppositionell den än var, ändå
vann Karl Johans gillande. Efter unionsuppgörelsen gällde det
ju att släta över; och när Norges blivande konung nu räckte
dess folk handen, så lät han samtidigt som ett fredens olive-
blad överräcka den unionsvänliga dikten av Sveriges störste
skald. Så fick Tegnérs oppositionsdikt en utmärkt använd-
ning som festkväde vid unionsverkets högtidlighållande.
Dikten »Nore» trycktes, utdelades och upplästes i Norge på
Karl Johans föranstaltande. Men om skalden själv kan man
med Victor Svanberg på goda grunder anta, att han smålett
åt historiens ironi.

Om »Fritiofs saga».
Sid. 343.

Litteraturhistorikern Albert Nilsson har genom metodiskt
genomförda jämförelser påvisat, hur Fritiofgestalten tagit
starka intryck av Homeros” Iliad och Odyssé. Redan Leo-
pold fann en slående likhet mellan Fritiof och Akilles, döds-
föraktande och förfärliga i sin vrede, som bägge voro, blott
att den nordiske hjälten var »av djupare sinne och oändligt
mera älskvärd natur». Och när Fritiof besöker kung Ring,
erinrar han om den hemvändande Odyssevs, som i en tiggares
skepnad blir hånad av hovmännen. Men liksom sin homeriske
förebild visade Tegnérs Fritiof snart, vad han gick för:

»Då ljungar med två ögon den främmande så vasst.
Med ena handen grep han en ungersven i hast.
Helt varligen han vände den hovman upp och ned.
Då tystnade de andra — vi hade gjort så med.»
