1I HOVETS GLANS. 497

ciala striderna. Högtidligheterna började den 17 oktober
med att hela ridderskapet och adeln till häst mötte drott-
ningen vid Jakobsdal, där hon gästat riksmarsken några da-
gar, och ledsagade henne in till huvudstaden, där själva krö-
ningsakten försiggick den 20 oktober.

Klockan 12 den dagen satte sig en bländande praktfull
procession i rörelse från slottet till Storkyrkan. Först kommo
härolder, pukslagare med silverpukor och trumpetare, blå-
sande i silvertrumpeter. Samtliga voro de klädda i gula eller
blå sammetsdräkter med Hennes Maj:ts guld- och silverbro-
derade vapen på. Efter dem gingo tvenne hovmarskalkar
i spetsen för adelsmän från andra sidan Östersjön. Före-
gångna av nya härolder, pukslagare och trumpetare, följde
sedan huvudmännen för de svenska och finska adliga ätterna,
alla mycket dyrbart klädda, med adelns talman, lantmar-
skalken, i spetsen, bärande en silverstav som tecken på sin
värdighet. Därnäst kom riksmarskalken i en dyrbar hovvagn
samt riksråden i praktvagnar med betjäning i präktiga livréer
och efter dem de höga riksämbetsmännen i tvenne sammets-
klädda, guld- och silverbroderade vagnar med rik förgyll-
ning, den ena förspänd med sex mörkbruna, den andra med
sex pärlgrå springare. Rikskanslern Axel Oxenstierna bar
guldäpplet, riksskattmästaren Gabriel Oxenstierna guld-
nyckeln, den gamle blinde riksmarsken Jakob de la Gardie
höll i sin hand det blottade rikssvärdet, och vid hans sida
satt riksdrotset Per Brahe med den kungliga kronan i sina
händer. Riksamiralen Karl Karlsson Gyllenhielm var av
sjukdom hindrad att bära guldspiran, som i stället anför-
trotts åt fältmarskalken Gustav Horn.

Allt överglänstes dock av vad som nu kom: där satt Sve-
riges regerande drottning i en ännu praktfullare vagn, dragen
av sex snövita, silverskodda springare med guldbroderade
röda sammetsschabrak samt skära och vita fjäderbuskar på
huvudena. Hon strålade i en klädning, som nästan helt och
hållet var täckt med guld, pärlor och ädelstenar. Efter vag-
nen leddes hennes vackra vita livhäst, vars svans och man
nästan släpade på marken. Han bar en rikt guld- och silver-
broderad sadel, och kring de silverskodda bovarna rass-
fade guldkedjor. — Men det skulle bli alldeles för långt att
vidare beskriva all den härlighet, som ytterligare utbredde
