DET STORA TROLLDOMSRASERIETS TID. 379

tillfredsställda, och sist kommer turen till den manbara ål-
derns trånande längtan, som skymtat bakom hungern, redan
innan denna var stillad.

I ett tillstånd av överretning genomlever han sedan gång
efter annan i inbillningens värld vad en karg verklighet för-
menat honom, men straffet för hans fantasinjutningar lär
ha kommit i form av dödsdom.

Dyrt synes alltså vår svenske Tannhäuser ha fått plikta
för glädjen i Venusberget.

Kontrakt med »fanem.

Att man kunde förskriva sig till mörksens furste, det var
länge en fast rotad övertygelse. Ett märkligt exempel på
hur säker man var på den saken, är vad som hände sig med
en dansk baron von Liätzow. Han hade som krigsfånge förts
till Stockholm år 1710. Där råkade han ihop med fänrik von
Fischbach, en illa beryktad individ. Smått hade Litzow
om medlen, och fordringsägarne ansatte honom väldeliga.
Då lekte honom i hågen »några skrifter om fransoska böcker,
som han i Brabant läsit», och som handlade om hur en fattig
stackare kunde komma till stor makt och härlighet genom att
förskriva sig åt mörksens furste.

Efter samråd med sin nyförvärvade kamrat inköper han
torsdagen före midsommardagen anno 1711 en svart kyck-
ling; och när dagen svalkas, går han tillsammans med
Fischbach och »en för detta herrekock, benämnd Anders
Öhrn», till Kristineberg på Kungsholmen. Vid midnattstiden
få fänriken och herrekocken gå avsides, medan LäUtzow
beger sig till en korsväg, tar fram sin svarta kyckling, skär
halsen av den och skriver med dess blod »en liten sedeb, vari
han försvär sig åt satan. I detsamma uppstår »ett starkt
väder» och höres »dån, skri och gny med de orden ”Kom, kom,
nu är tid!'».

Både kontraktet och offerdjuret gräver Lätzow ned under
en sten vid skiljovägen. Men med hjärtat i halsgropen vandra
de tre stallbröderna tillbaka hem.

Lätzow har uppenbarligen ångrat sig strax efteråt, ty dagen
därpå går han ut till korsvägen och river sönder kontraktet
