AUGUST STRINDBERG. 549

slastad med intryck från Romas kullar,
schweizerhotell och preussiska tullar,
socialismen och septennatet,

eviga freden och konkordatet;

led på sallat och sura viner,

mätt på wurst och falska sardiner,
makaroner, Hofbräu och oljor,
danska torskar och norska koljor,
tamburiner och kastanjetter,
tingeltangel och chansonetter,
boulevarder och asfaltplattor,
brända landskap med flor av damm,
torra floder med bäddar av slam.
Nu då ändernas fylkade tropp

visar vägen till fosterjorden;

när som bokarna gå i knopp,
livsled pilgrim drager mot Norden.»

Till hans yppersta dikter höra sådana stolta fanfarer för
åttiotalets program som »Lokes smädelser» och »Sångare»:

»Sångarel
Hur länge viljen I sjunga vaggsång
och skallra med skallra för unga släktet?
Vi bjuden I än på flaskor och nappar?
Han I ej sett, att söta mjölken är orörd?
och barnen fått tänder?

Sångarel
Hur länge viljen de små I skrämma
med busar, byltade in i multna paltor?
Dran hop de rostiga harnesk och värjor
och skicka dem sen till sista beskådan
i Nordiskt Museuml!

Sångarel
Vi jämren I jämt om idealen, som svekos?
Var tid har sina idéer om ting och om saker;
och vi ha våra idéer om verklighetenl
Förblin I verkligen trogna era idéer!

Vi svika ej våral

Till och med den smak för det fula, som Strindberg angivit
såsom karakteristisk för åttiotalets naturalistiska uppfatt-
ning, kan hos honom taga sig rent geniala uttryck, såsom
i hans dikt »Taga rävar», vars symboliska betydelse ger sig
av sig själv:
