330 EFTER HEMKOMSTEN.

Det sista Longström gjorde var att befalla sina män att
göra allt för att arbeta sig fram till Stene, så att någon un-
derrättelse från armén skulle kunna komma fram till Sverige.
Det lyckades dem också. De hade velat föra Longström med
sig, men eftersom han kände, att döden var nära, ville han
icke tillåta det. Han dog också några timmar därefter och
blev enligt sin önskan begravd i Hegre kyrka.

x

Ungefär samtidigt med Longström utsände Armfelt ge-
nerallöjtnant De la Barre på ett strövtåg söderut i syfte
att komma i beröring med den svenska huvudarmén i södra
Norge. Med 350 ryttare förföljde han nära 600 norska drago-
ner på det mest envisa sätt ända upp på Dovrefjeld. Det
hjälpte inte, att norrmännen revo både broar och brände
fjällstugor, som förvandlats till förrådsmagasin. När de
minst anade det, voro svenskarne över dem igen. Till slut
voro deras hästar så utmattade, att ryttarne fingo riktigt
släpa dem efter sig; och när djuren ej förmådde flytta sig
längre, måste dragonerna sticka ned dem, för att de ej skulle
komma fienden till godo. Till norrmännens lycka utbröt
emellertid en sådan snöstorm, att De la Barre till sist måste
avbryta förföljandet vid Kongsvold. Han drog sig då till-
baka till Opdal, där han indrev betydande förråd av livsme-
del, som han sände till Armfelts armé. Härifrån gjorde han
ett besök vid Kvikne kopparverk, där en hel del koppar
samt betydliga förråd av proviant och ammunition befunnos
vara undangömda av bergsmännen och nu bragtes i dagen.

Sedan De la Barre låtit sitt folk vila ut här några dagar,
marscherade han i rykande snöstorm över Kviknefjället.
Och till norrmännens stora förvåning kommo svenskarne
verkligen med livet till Röros den 10 december. Men då voro
de också »så genomfrusna, att man kunde petat omkull dem
med ett fingers. I Röros lade sig De la Barre till med en hel
del vapen, tillhörande bergstrupperna, samt några ton kop-
par, som norrmännen försökt gömma undan i en gruva. Allt
detta måste norsk allmoge föra till Långå skans i Härjedalen.

&

Under tiden hade Armfelts egna trupper slitit mycket ont.
Soldaterna fingoi den hårda vintern kampera på öppna fältet
