GUDARNES FÖDELSE. 121

spjutet Gungne. Med spjut ristade man sig ju också »geirs-
odd», då man gav sig åt Oden.

Oden, Allfader, är den visaste av gudarne i vårt fornnor-
diska Pantheon. Ursprungligen synes han ha varit götarnes
stamgud, medan Frej eller Frö var svearnes. Oden
är solgud, och minnen av hans dyrkan äro de bål, som än i
dag bruka tändas vid viktigare skeden i solens kretslopp,
nämligen påsk- eller valborgsmässoeldar kort efter vårdag-
jämningen och midsommarbål vid sommarsolståndet. — Oden
rider till strids på den åttafotade hästen Sleipner. Såsom
härskare över dem, som stupa på slagfältet, är han om-
given av korp och varg, två slags djur som husera på val-

AQS

O

Spjut, tecknat i övernaturlig storlek och buret av en man. ”Under en
tillbedjande man samt en skålgrop. Hällristning från Östergötland.

platsen. När fornnordiska skalder skildra krigiska bragder,
sker det ofta med sådana uttryck som »Ulven fick mat»
eller »Ej svulto korparna». Och ett poetiskt — ehuru för
vår uppfattning visserligen allt annat än skönt — namn
på korpen var »likgöken». — Oden är även runornas upp-
finnare och den förste, som förstått använda deras magiska
kraft. Sina hemlighetsfulla kunskaper har han förvärvat
genom att dricka ur vishetens brunn, och för att få detta
har han satt sitt ena öga i pant hos Mimer, brunnens väk-
tare.? Hans maka, Frigg, är den klokaste och yppersta
bland kvinnor. Frej eller Frö, fruktbarhetens gud,
råder över solsken och regn. För att få god äring förde man
varje år hans bild på en vagn omkring till de olika bygder-

! Man har sammanställt Odens enögdhet med att han var solgud.
De gamla nordborna föreställde sig solen som hans öga. Religions-
historikern Torgny Segerstedt har framkastat. en annan hypotes: att
Odens enögdhet skulle sammanhänga med att han var spjutgud.
Den som siktar med ett spjut, blundar därvid med ena ögat.
