368 GUSTAV ADOLFS LÄRJUNGAR FÖRA SVERIGES HÄRAR.

Wallensteins fall.

VEN efter Gustav Adolfs fall följde segern en tid framåt
Ade svenska fanorna. Därtill bidrog i hög grad Wallen-

steins hållning. Under tiden närmast efter Gustav
Adolfs död är det kring hans person som händelserna på krigs-
skådeplatsen röra sig. Hans besynnerliga uppträdande ger ock-
så åt krigsrörelserna något vid första påseendet nyckfullt och
oförklarligt.

Målet för hans ärelystnad var nu att övertaga Gustav
Adolfs roll och framtvinga det avgörande, som skulle göra
slut på kriget. Hos alla de däri deltagande parterna kän-
ner han sig för och erbjuder sig att ingå förbund än med
den ena än med den andra. På våren 1633 hade han ett vik-
tigt samtal med en förnäm böhmisk protestant, som stod i
förbindelse med svenskarne, och lät denne man förstå, att
han önskade att under sitt befäl förena sin egen och den
svenska armén. Med en sådan härsmakt borde det gå lät(
att framtvinga en fred på grundvalen av allmän religions-
frihet och åt Wallenstein själv förvärva — men det aktade
han sig för att säga — Böhmens krona, målet för hans
ärelystnad. På omvägar lät fältherren sin landsman för-
stå, att han önskade få förslaget meddelat åt den svenske
rikskanslern.

Axel Oxenstierna befanns icke alls obenägen utan förkla-
rade sig villig att ingå på närmare underhandlingar genom
sförtrogne och tystlåtne personers. Men rikskanslern fick
icke tillfälle att närmare känna Wallenstein på pulsen, ty
när det avgörande steget skulle tagas, ryggade fältherren
tillbaka och förklarade, att tiden ännu icke var mogen. Så
blev verkan av hans uppträdande blott den, att de svenska
statsmännens misstroende mot hans planer växte. De und-
rade, om han icke hade haft till syfte att maskera något före-
tag åt annat håll.

Emellertid hade man vid hovet i Wien fått nys om fält-
herrens dubbla spel, och det gick rykten, att kejsaren tänkte
göra sig av med honom. Detta hade till följd de häftigaste
