40 SAMMANHÄNGANDE KAPITEL.

låt honom hövding bli, låt honom spetsen brytal
Men ack! din tystnad rår ... du delar ej mitt kval,
du släpper ej din påk och rörs ej av mitt tal.

Välan ... om ödet dömt, att jag dig så skall mista
så skall den samma stund för mig ock bli den sista.»

Den store borgmästaren vacklar en stund. Men snart är
han sig själv igen, en hjälte i varje tum. Han sliter sig ur
makans famn och svarar stolt:

»Tro aldrig det, att Nils en krigshär kan regera;

det är ej smeders lott att rådmän kommendera.
Bland sina skrämda barn han äga må gehör,

men att bland rådmäns hop sig skicka som sig bör,
därtill vill mera vett . .. Men trumman åter skallar,
som mig utur din famn till strid och seger kallar.»

Så tågar då allt vad boråsare heter ut till blodig bardalek
mot upprorsskarorna utanför staden.

Men i samma stund får Olympens drott syn på, vilket blods-
drama Mars håller på att ställa till i Västergötland. Jupiter
läxar upp honom och slutar med orden:

»oDu skall till straff befinna,
att ingen droppa blod i detta krig skall rinna.»

Men kampen skall i alla fall gå av stapeln. Den öppnas av
Edbom med påken i högsta hugg.

»Här tumlar en ikull, den andre vinglar där,

och blånad minsta prov av Edboms styrka är.
Boråsare i hop sin raska hövding följa.

Straxt flyta skyar fram och himlafästet hölja,

och solen själv, bestört att stridens början se,
tycks neka att sitt sken åt sådan grymhet ge.

Så tätt som hagel plär i strida skurar falla,

så tätt de hårda slag kring bröst och axlar skalla.
Ett grymt och fasligt skri kring luftens rymder går,
och jorden blir betäckt med rivna skägg och hår.
Mars på ett mörkblått moln i gyllne vapen blänker
och kraft och dristighet åt Hofmans svärmar skänker.

Den starke Sandalin betäcker hjältens sida;
därnäst Clas Sundergren och Johan Lindorm strida.
Den axeldryga Brink och rådman Erik Blom,
skomakar Mickel Ring och länsman Meijenbom.»

Men plötsligt tumlar rådman Sandalin till marken för ett
välriktat påkslag av bonddrängen OIlf från Sunnantorp, en
