DET STORA TROLLDOMSRASERIETS TID. 431

voro oåterkalleligen förlorade. Det var i alla fall virke i
detta härdiga kustfolk.

Om den dödsdömde mannen berättar protokollet, att snär
han kom på bålet," sjöng han en vers av en psalm och gick så
till sin död». En av kvinnorna »ropade på avrättsplatsen,
att häradshövdingen, som dömt henne, skulle möta henne
för Guds stränga dom innan påsken.

Bland dödsoffren är också att räkna en kvinna, som trots
det att hon blivit »skräckeligen torterad och pinter av bödeln»,
enständigt nekat men ändå av vederbörande trolldoms-
kommission dömts till döden. Göta hovrätt hade emellertid
friat henne från livsstraffet men »för åtskillig vidskepelse och
begången hordomslast» dömt henne att »skarpt kåkstrykas
och förvisas ur landet evärdeligem». Detta skulle i verkligheten
bli lika med en dödsdom, utförd på ännu mer upprörande sätt
än det vanliga, och på vägen från skampålen på Uddevalla
torg avled hon av den genomgångna misshandeln.

Lägger man till antalet av dessa dödsoffer dem som avlidit
i fängelset, kommer man upp till omkring 40 personer. En
lycka i eländet var, att landskapet låg jämförelsevis isolerat
från både Dal och Västergötland. Annars hade man nog
fått i södra Sverige bevittna en andlig epidemi med lik-
nande omfattning som i Norrland och Svealand.

Epilogen.

Vid mitten av 1670-talet var det litet varstädes slut på
häxprocesserna, och på våren 1677 kunde regeringen utfärda
en rundskrivelse till samtliga biskopar och superintenden-
ter om upphävande av 1669 års offentliga kyrkobön mot
trolldomsväsendet. I stället påbjöds en tacksägelse till
Gud, för det han stillat »trolldomsplågan och Satans raserib.
Det stackars pinade och ängslade folket kunde draga en lätt-
nadens suck vid undfåendet av överhetens budskap till rikets
inbyggare, »att ljus och klarhet var vunnen och den fruktans-
värda hemsökelsen förbis, för att citera vår grundligaste
historiske forskare på detta område. »Men nog var det»,
tillägger han, »för många ett underligt tal, att det hela nu

1 Detta är icke så att förstå, som skulle han ha bränts levande;

utan den dödsdömde fick tydligen bestiga bålet för att halshuggas
å detsamma, innan det antändes.
