DE SENASTE ÅRENS VIKTOR RYDBERGSFORSKNING. 415

romanen, såg dagens ljus: »Jag skrev den i en sorglig sin-
nesstämning, bit för bit, oftast om morgnarna på sängen,
stundom med kopparslagare,! medan boktryckargossen vän-
tade att få några rader. Därav kunde således icke bliva nå-
got helgjutet, även om jag vore mäktig åstadkomma något
sådant.

Så skrev jag även ett annat arbete, ”Fribytaren på Öster-
sjön', och jag skriver absolut icke, utom i yttersta stunden,
när piskan är över mig. Sådant kommer av en oövervinnelig
lättja, lycklig för svenska litteraturen — skall du säga —
men olycklig för mig, ty jag har alltid något, som driver mig
att skriva (den s. k. författarklådan) men tillika olust att fort-
sätta, vad jag börjat, emedan jag under tiden får lust att ut-
föra något annat.»

Denna brist på praktisk energi vållade Viktor Rydberg
ständiga lidanden, och uttryck därför äro följande rader
i ett brev till S. H. Hedlund: »Jag gripes alltsomoftast av den
hemska tanke, att jag nu en gång för alla är en fullständig
odugling; och jag stänger mig inne och vrider mina händer av
förtvivlan.»

Viktor Rydberg hade av S. A. Hedlund fått ett halvt års
tjänstledighet för att skriva följetongsromanen om motsat$en
mellan humanism och dogmbunden tro, ett ämne som han
länge brottats med. Men det dröjde utöver den avtalade
fristen, innan publicerandet av »Den siste atenaren» kunde
börja i Göteborgs handelstidning. Och efter en tid krympte
författarens dagliga leveranser av manuskript ihop för att
vissa dagar alldeles torka in till stor förargelse för tidningens
följetongssättare. Av Hedlunds biografiska anteckningar
framgår, att Rydberg måste få förlängd tjänstledighet för
att kunna fullgöra sitt åtagande.

1 På förekommen anledning har Sven Lönborg påvisat, att ordet
»kopparslagare» i den tidens studentslang användes om allt slags huvud-
värk, och att Viktor Rydberg periodvis led svårt av denna åkomma.
Det går således inte att, som Victor Svanberg gjort, ur ordet »koppar-
slagare» dra några slutsatser om Viktor Rydbergs levnadsvanor. Morgon-
kvalen berodde på helt andra orsaker än förment spritmissbruk. De
vållades helt enkelt av svårigheten för skalden att koncentrera sig och
bli färdig till en viss dag.
