226 HUR VÅRT FOLK FICK KRAFTER ATT BÄRA KRIGSBÖRDORNA.

En som tydligt såg sitt folks fel var Axel Oxenstierna.
» Vi kunde ock komma till förmögenhets, sade han, »om Gud
gåve vett och flit och vi sloge oss från dryckenskap.» Svens-
karne finge då ej längre »ligga och röka på landet och dricka
gott öl, utan vi måste rätt bruka det Indien, som Gud har gi-
vit oss i Sverige». — »Att borgarne i Sverige äro prackare,
kommer därav, att de leva så överdådigt i allehanda mat,
kläder, hus», yttrade han en annan gång.

Stockholms utmärkte överståthållare Klas Fleming be-
lyser en svensk svaghet, som förklarar mycket: »En köpman,
som själv förvärvat sig någon förmögenhet, håller icke sina
barn till arbetsamhet och kännedom om yrket utan låter
dem tillbringa tiden i lättja och junkrerande.! När sedan
sonen skall mottaga handeln, förstår han sig icke därpå,
är ej heller vid arbete van utan bliver narrad och snart
fattig igen; och sålunda uppkomma inga gamla, goda handels-
hus, som äga förstånd och medel att driva en större handel.»

Kopparkompaniet.

En genväg till rikedom sågo Sveriges ledande män denna
tid i det slags bolagsbildningar, som kallas handelskom-
panier. Därigenom bereddes möjlighet att i ett kapitalfat-
tigt land skapa nödigt förlagskapital, ty »månge bäckar
göra en stor å, och månge åar göra en stor sjös, såsom Axel
Oxenstierna brukade säga. Man såg, vilka lysande fram-
gångar först holländarne och sedan engelsmännen hade
med sina väst- och ostindiska kompanier. Det lockade även
svenskarne in på vädjobanan.

Det äldsta svenska handelskompaniet var det bolag,
som bildades för att driva handel med kopparen, »den äd-
laste vara, vilken Sveriges krona giver och kan berömma
sig av:, såsom Axel Oxenstierna kallade den. Kompaniet,
som bildades år 1619, brukar kallas Äldre kopparkompa-
niet. Varje svensk undersåte hade rätt att i kompaniet

1 Snobberi.
