STOCKHOLMS BLODBAD. 535

Det var på hösten 1520, som Sveriges huvudstad gav sig
till Kristian II.

Litteratur till detta och nästa kapitel: C. F. Allen, De tre nor-
diske Rigers historie 1497—1536: Bd II-—III: 1.

K. Ahlenius, Sten Sture d. y. och Gustaf Trolle
1514—1517 (Historisk tidskrift 1897).

Samuel E. Bring, Kristina Nilsdotter Gyllenstier-
nas insats i vår historia (Meddelande 15 från För-
eningen för Stockholms fasta försvar; häft. kr. 2: —).

Sanfrid Welin, Slagen vid Bogesund och på Tive-
den 1520. (Västergötlands fornminnesförenings tid-
skrift för år 1915; häft. kr. 5: —).

Stockholms blodbad.

han sitt högtidliga intåg i Stockholm, ridande på en

präktigt smyckad stridshingst och ledsagad av en ly-
sande skara. Vänligt hälsade han åt de folkmassor, som
strömmat honom till mötes. Vid kröningen förnyade han
med ed sitt löfte att hålla Sveriges lag och rätt, »och för-
pliktade han sig så högt, att en hedning måtte skämmas
bryta en sådan förpliktelse», heter det i svenska riksrådets
senare redogörelse för händelserna.

Men i sitt inre ruvade han på mörka tankar. För hans
minne stego fram bilder av huru hans far och farfar en gång
suttit som herrar på samma Stockholms slott — för att
några år senare bliva störtade från tronen, när de minst
anade det. Och av vem? Jo av dessa trotsiga, högmodiga
svenska stormän, som ingen vördnad hyste för konungens
person men tyckte sig själva vara skapade att härska i stället
för alt lyda. Skulle det en gång gå honom själv på samma
sätt? Skulle han efter all denna blodiga kamp, som kostat
så många av hans bästa män livet på valplatsen, efter att
ha uttömt det yttersta av sina andra rikens krafter kanske
om ett par år få uppleva, att vinsten av alla dessa offer ginge
hounom ur händerna genom ett nytt uppror? Ja, hela Sveriges

l ; RISTIAN var Sveriges herre. Under klockringning höll
