218 SAMMANHÄNGANDE KAPITEL.

däremot var Kristian blott den laglydige — ja enligt som-
ligas karakteristik ganska svage och beskedlige — exekutorn
av ett domslut, på vars utgång han ej haft möjlighet att
inverka. Sett ur denna synpunkt blir Stockholms blodbad
en inre svensk uppgörelse — det blir slutkatastrofen i den
långvariga kampen mellan unionspartiet och det nationella
självständighetspartiet. I vilken riktning historikerns dom
utfaller, beror på vilka av de bevarade källskrifterna han
tillmäter störst sanningsvärde. Om den frågan gå diskussio-
nens vågor ännu höga.

Mera allmänt är man däremot numera ense om, att
Kristian sannolikt bör förskonas från en annan gräslig
blodsskuld, nämligen morden på de unga Ribbingarne
i Jönköping.! Sägnen därom är, om ej rent av uppdik-
tad, så troligen överdriven. Hade den varit sann, så
skulle det fasansfulla dramat säkerligen ha omnämnts i
den skrivelse, som Jönköpings borgmästare, råd och menig-
het i juli 1522 avläto till dalkarlarne och deras bunds-
förvanter i befrielsekriget. Där talas nämligen mycket
om Kristians grymheter, men icke ett ord nämnes om gosse-
morden, vilka dock borde ha framhållits som höjden av
tyrannens omänskligheter.

Medeltida folkvisor.

Sid. 554.

visorna till det värdefullaste. De utgöra, för att an-

föra en kännares ord, »vårt mest omedelbara kulturarv
från medeltiden». Folkvisorna äro alla av berättande inne-
håll, men omkvädet är lyriskt. De mest olikartade ämnen
behandlas i dessa dikter. I somliga besjungas gamla ger-
manska hjältar, sådana som vi känna från islänningarnes
fornsånger; andra handla om näcken, om älvor, troll och
andra hemlighetsfulla naturväsen, som levde i dåtida folktro.
Men de flesta folkvisorna ha riddarlivet till ämne, skildra

3 V MEDELTIDENS världsliga litteratur höra folk-

1 Bd I: 495.
