ARTUR HAZELIUS” LIVSGÄRNING. 389

Det var, som om kärleken till hembygden hade förkolnat,
som om man förlorat blicken för allt det vackra gamla, som
ännu fanns där men förde ett tynande liv. Ock dock levde
nog på botten hos den svenska allmogen kärleken till det
gamla och äkta kvar, fast den för tillfället överrumplats av
ett begär att vara modern och lika med alla andra. Innerst
inne fanns där för visso vördnad för fädernas verk, fast den
ofta var för blyg att våga sig fram mot den mäktiga tids-
andan, och ett och annat rörande exempel på sådan pietet
kan berättas. Denna pietetens röst talar sitt trohjärtade
språk i ett protokoll från ärkebiskop Lindbloms vwisitation
i Häverö kyrka i QRoslagen år 1815. Det gällde en av de
konstskatter, varav man i våra dagar funnit så oväntat
många i svenska lantkyrkor, mångenstädes undanvräkta i
skräpkamrar. Här var det ett märkligt altarskåp, ett Ant-
werpenarbete från omkring 1500, som Hans högvördighet
ville ha flyttat undan, därför att det tog bort för mycket ljus
i korfönstret. Men om menige mans uppfattning förmäler
protokollet följande:

sFörsamlingen mottog med djup vördnad Herr Ärke-
biskopens Befallning men trodde sig finna större svårighet
vid värckställigheten.

1:o Är hon anskaffad af deras Förfäder med deras bekost-
nad och af Dem ditsatt på detta rum.

2:0. Setat där orubbad visst 2 om icke 3 sekler. Tros giort
i Rom säijs vara en Kranacks arbete som innom denna tid
lefvadt, och varit en förträfflig Artist...

3. Trodde de närvarande Det visst ej skulle undfalla Herr
Doctorns och ÄrkeBiskopens diupa ärfarenheter huru ömt
det är vidröra och ändra hvaraf Allmogen fådt intryck ifrå
Barndomen och bibehållas; i synnerhet i Kyrkan, där De alt
anse för Heliga ting...

x x
+

I en pietetslös tid kom Artur Hazelius och visade
Sveriges folk vägen att återfinna sig självt. Han såg det
vackra i mycket av det gamla, som höll på att dö —-eller
redan dött: i den gamla plägseden med julbocken och stjärn-
