270 OSCAR 1I:S TID.

För övrigt är det icke alltid säkert, att skyddstullarna ge
verkligt skydd åt den näringsgren, de äro avsedda att hjälpa
upp. Det kan nämligen hända, att de fördyra en produkt så
mycket, att folk mera allmänt går över till att ersätta den med
någon annan vara. Så ha frihandlarne kunnat påpeka, att
den tull, som avsett att skydda smörtillverkningen, blev en
mycket kraftig skyddstull — för konkurrenten margarinetl!

Litteratur: Arthur Montgomery, Svensk tullpolitik 1816—1911.
Abbé Coignard [Hjalmar Lundgren], Människur
som jag träffat; häft. kr. 1:25.

Försvarsfrågan och Axel Rappe.

och Norge varit lyckligare än något annat europeiskt

land. Men allt här i världen — även det bästa — har sina
faror med sig. En lång tid såg det ut, som om svenska folket
skulle ha glömt bort, att det så mången gång förr behövt
försvara sin självständighet. Man tycktes rent av tro, att den
eviga fredens tid var kommen. På 1847 års riksdag kunde
Anckarsvärd med hänsyn till de fredliga utsikterna yrka bl. a.
på att beväringsövningarna skulle inskränkas till — fyra
dagar. Då statsutskottet på 1850 års riksdag tillstyrkt
successiv indragning av Värmlands fältjägarregemente, gav
Värmlandsbonden Per Hansson de mest rörande uttryck
åt sin glädje över att »fosterlandets vänner denna gång lyckats
få sina röster hörda». Mer än åt besparingen av 60,000 riks-
daler om året fägnades han åt tanken på hur många olyc-
kor Värmland skulle förskonas ifrån, ifall utskottets förslag
ginge igenom. »Mången förhboppningsfull yngling, vilken
nu, förledd av ungdomligt lättsinne, hastar att låta värva
sig och därigenom nästan utan undantag kastar sig i för-
därvets armar, kunde då bliva bevarad åt ett nyttigt arbete
och ett lyckligt familjeliv.» Men för de konservativa betydde
det elände, ett sådant regemente förde med sig, förstås ingen-
ting, menade han, »blott det gavs rik tillgång på officers-
platser att utdela åt aristokratiens söner».

( ; ENOM sitt ostörda fredslugn alltsedan 1814 ha Sverige
