GUSTAV I, HANS FAMILJELIV OCH HOV. 161

Efter detta kan man lätt förstå, hur pass mycket allvar
det är med det tack för sist, varmed konungen börjar samma
brev: »Vi betacke eder, gode män allesammans där 1 Väster-
götland, för eder välvillighet som I Oss bevisten den tid VI
senast därnere hos eder voro, och synnerligen dig, Severin,
för det du plägade oss så märkeligen väl hem till ditt både
med jästeöl, stålkakor och annat gott mera, ändock samme
jästeöl blev uti en skål vört förvänt.»

Ståthållaren på Stockholms slott fick en gång följande på-
minnelse: »Du erinrar dig väl, att Vi titt och ofta have förma-
nat dig, det du skulle hålla några gödeoxar uppå stall till Vårt
behov, på det Vi måtte få någon god, fet mat och icke alltid
äta sulten! mat, som understundom ske plägar. Så vilje Vi
ännu en gång hava dig allvarligen förmanat, att du ock nu
uti detta år skall tänka till att hålla Oss en hop gödeoxar
uppå stall, på det Vi kunne låta taga därutav till Vårt behov,
var som helst Vi uppå andre Våra slott och gårdar stadde äro;
vetandes dig härefter rätta.»

+

I äktenskapet med Margareta Leijonhufvud fick konungen
tio barn, fem söner och fem döttrar, av vilka åtta överlevde
föräldrarna. Av sönerna blevo Johan  och Karl konungar.
Magnus dog svagsint. Döttrarna blevo alla gifta med tyska
furstar. Konungens unga »livsherrskap»? var ständigt före-
mål för hans faderliga omsorger.

På nyåret 1540 gjorde konungen en resa till Västergötland
och lämnade barnen till sin svåger Sten Eriksson Lejonhufvud
och den beprövade sekreteraren Klemet Hansson på Örebro
slott. Men tiden var upprörd. Onda rykten flögo omkring,
och det kom till konungens öron, att hans barn ej voro trygga
i Örebro. Han blev orolig och skyndade att varna de båda
väktarne: .

»I skolen veta, Sten och Klemet, att Oss förekommet är,
att någon träta och buller är ibland det folk, som skall akta
uppå Vårt kära unga livsherrskap på Örebro slott. Därföre
är Vår vilja och begäran, att I granneligen förfara viljen,

! Utsvält, mager. — ? Livsarvingar.
