614 SMÄRRE RÄTTELSER.

Amiral Taubes avsked från rådsämbetet.

Sid. 631 sista meningen.

Förbittringen mot den man, som fått rådsvärdigheten som
betalning för sin dotters heder, tog sig uttryck i en inlaga av
överstelöjtnant Coyet, vari han kraftigt spelade på de rojali-
stiska strängarna, nämligen när det gällde Ulrika Eleonora,
»vår nådigaste och huldaste drottning», som visat ett sant
kristligt tålamod. »Vad henne kväljer», hette det, »det fräter
våra sinnen.» Därför borde hennes trogna undersåtar taga
exempel av patriarken Abraham, »vilken, för att icke längre
se sin hustru Saras lidande och misshag, utdrev tjänstepigan
med dess son. Närvarande tider skola taga förnöjd del där-
av och efterkommande vörda vårt redliga uppsåt.»

Taube fann ställningen så riskabel, att även han till sist
förekom ett värre ont genom att begära avsked. Det bevil-
jades, och av hänsyn till konung Fredrik gav man honom
ett belopp, motsvarande hela riksrådslönen, i pension. Man
hade tydligen fått garantier för att konungen skulle till-
mötesgå partiets alla önskemål vid utnämnandet av nya
riksråd. Därför belönade man honom och avstod från alla
åtgärder mot »tjänstepigan Hagar».

2. Smärre rättelser.

Sid. 13 r. 6—5 nfr.: Karl XII benådade Lybecker. Men
ett halvt år därefter avled den olycklige generalen.

Sid. 17 st. 2, r. 2: »1710» rättas till »1711».
Sid. 19 st. 3, r. 2: »300» rättas till »400».
Sid. 21 st. 2, r. 3 nfr.: »Torneå» rättas till »Kalix».

Sid. 66, sista st.: Tjänstflickan, som hängt sig, var redan
död, då mäster Samuel skar ned henne. Sedan lät han forsla
