114 SAMMANHÄNGANDE KAPITEL.

slutligen kom fram till Grönland, fick han naturligtvis många
uppmärksamma lyssnare till berättelsen om sin färd. Det
fanns alltså ett nytt land att stifta närmare bekantskap
med långt borta i väster! Den som först beslöt göra det,
var den unge Leif Eriksson. Han hade äventyrs-
blod i ådrorna, ty han var son
till ingen mindre än Erik Röde,
Grönlands upptäckare.

Vid tiden omkring år 1000 gav
sig Leif av på upptäcktsfärd med
35 utvalda män ombord. An-
tagligen hade åtminstone någon
av dem varit med på Labrador-
färden. Till Labradors kust kom-
mo även Leif Eriksson och hans
följeslagare. Men dessa ogäst-
vänliga nejder tilltalade icke
våra upptäckare. De fortsatte
söderut och kommo slutligen till
ett land, som hade stora sko-
gar, måhända det nuvarande
Massachusetts. Efter ytterligare
två dygns seglats mot söder lan-
dade de på en kust, där vindru-
vor och säd växte vilt. Därför
: ER E A kallade nordmännen det nyupp-

Grönländsk kvinnodräkt från täckta landet för Vinland.

1300-talet. Det var sannolikt Maryland eller

Virginia, där vildvin fanns vid de

europeiska nybyggarnes ankomst dit på 1600-talet och växer

än i dag. Den säd, som nordmännen funno där, var troli-

gen vilt ris, vilket förekommer litet varstädes vid vatten-
dragen i denna del av Nordamerika.

Senare gjordes försök från Grönland att kolonisera »Vin-
land det goda», men de måste uppges efter strider med
»skrälingarne», såsom nordborna kallade infödingarne här
liksom på Grönland. Det är ännu en outredd fråga, om detta
folk varit indianer eller eskimåer. En av sagorna om grönlän-
darnes Vinlandsfärd berättar, att skrälingarne voro »små
men av ondskefullt utseende och hade styggt hår på huvu-

