498 KARL IX.

dem och fann, att änkan hade rätt. Då skrev han bakpå
pappersbunten till domarne: »Därest I icke skaffen denna
fattiga änka rätt, så varden betänkte på, att min käpp skall
dansa polska på eder rygglo

Av allmogen blev Karl omtyckt som få regenter, därför
att varje bonde säkert visste, att han hade skydd hos sin
konung. Bönderna stötte sig icke på hans grovheter och
häftiga lynnesutbrott utan togo dem mera som ett bevis på
hur naturlig och folklig deras konung var. Eftersom Karl
fann sitt stöd i denna samhällsklass, kallade adeln honom
för bondekungen. Hans rättframma natur, fri från all

Karl IX:s namnteckning.

tillgjordhet, var ägnad att slå an på folket. »Alltifrån sin
ungdom hade han hatat högfärd och ansett den som den
slemmaste last;, säger en äldre historieskrivare om honom.
Hur rörande verkar ej hans efterlevande gemåls brev till
myntmästaren i Stockholm med befallning att förfärdiga en
guldkrona, som den avlidne konungen skulle ha på sig i
kistan, så länge denna stod öppen, och smycka den med »sven-
ska demanter,, eftersom orientaliska diamanter ej voro till
hands och »emedan Hans Maj:t i sin livstid även så mycket
älskat svenska demanter som orientaliska».

x +
