354 KRIG MED RYSSLAND OCH DANMARK 1788—1790.

stora högar. Alla väntade att få sig tilldelt vad som hörde
till deras vapen. Alla skreko över brist och oordning. Ingen
ansåg sig skyldig att reda, urskilja och framskaffa föremålen
dit de borde komma.» En stor del regementen voro utan både
strumpor, skor och kappor.

En officer, som icke hörde till oppositionen, skriver från
Anjala den 15 september 1788: osArmén är här i en ganska
usel ställning, regementerna usla och snart utan kläder, vari-
bland isynnerhet är WVästerbottens, vars munderingar äro
mellan 19 och 20 år gamla. Ingen enda kappa vid hela re-
gementet, så att karlen så i anseende till regn som till fuktig-
het från jorden i dess tält ej äger en torr klädtråd på sin
kropp förr än mot kvällarna, då kläderna av kroppsvärmen
torkas.» Till följd härav hade mycket folk dött. »Det är
så mycket större skad&, skriver vår sagesman vidare, »som
det är det vackraste och manbaraste regemente, man någon-
sin kan se. Flera regementer hava ej mer än några kappor
på varje kompani. Köttet, som undfås, är en del med maskar
och brödet grönt av mögel. När från krigskassan rekvireras
penningar till fälttraktamente, får man det svar, att ingen
styver finns i krigskassan.» Den förut citerade audilör
Ekman skriver vid samma tid i sin dagbok: »Västerbottens
regemente begravar mest var dag sina döda soldater.»

Även på Sveaborg lämnade tillståndet mycket övrigt att
önska till följd av penningbrist. Fram på hösten, berättar
Anckarsvärd, befälhavare över skärgårdsflottan, »sade mig
kommendanten, att av 1,500 vargeringar, som utgöra dess
garnison, voro 800 sjuka, och att 40 till 50 dö var vecka. Jag
besåg de på Väster Svartö inrättade sjukhusen, där uslin-
garne lågo alldeles nakna på träbänkarna, utan minsta kläd-
tråd varken över eller under sig. Jag frågade kommendanten,
varför de icke bättre skötas. Han svarade: ”Här finns ingen-
ting». — Det hela var ett hastverk, och det brast oför-
svarligt mycket i organisationen.

Hade Gustav dröjt något, så skulle han ha funnit Peters-
burg blottat även från sjösidan och efter allt att döma haft
spelet vunnet, ty Katarina riktade för tillfället hela sitt in-
tresse på kriget med Turkiet och ämnade sända sin Östersjö-
flotta mot denna makt. Hon var så ivrig för denna tanke,
att hon t. o. m. lär ha velat göra någon uppoffring för att
