KONUNG JOHAN OCH DEN HELIGE FPADERN. 213

och uppmuntrade dem att ytterligare däri framhärda, samt
gav dem råd och föreskrifter för den katolska gudstjän-
stens upprätthållande. |

Till avsvalnandet av Johans intresse för den romerska
kyrkan bidrog också mycket, att Katarina dog år 1583.
»Henne sörjde icke allenast ko- 5
nungen, den hon i sorg och glädje,
häktelse och härlighet, igenom
ödmjuksam blidhet, barn och
blomma hade i tjugu år varit
till hugnad, utan ock hela riket,
synnerligen de fattige och nöd-
trängde, emot dem hon alltid
varit en mäkta mild och barm-
hertig drottning», säger krönike-
skrivaren Girs, som i början av
1600-talet skildrade Johan III:s
historia.

Konungen, vars lynne nu sy-
nes ha blivit retligare än van-
ligt, såg sig snart om efter en
ny gemål; och detta »för många
orsakers skuld och besynnerligen Katarina Jagellonicas gravvård
till att undfly tillstundande sjuk- i Uppsala domkyrka.
domar och ohälsa, så ock många
melankoliska affekter, stora djupa tankar och annat mycket
bekymmer, som av ensörjenhet följa och förorsakas kunde».
Bland furstliga personer funnos ej många av passande ål-
der. Därför valde han sig en maka ur högadelns krets,
den »ädJa, välborna och högdygdesamma jungfrun Gunilla
Bielke», som han kände både till dygd, seder, later och
sinne, och vilkens dejelighet han själv sett, så att han »icke
tarvade tro några målare, som undertiden! icke alltid så
kunna eller vilja avmåla alla lineamenter».?

För detta äktenskap talade även det skälet, att konungen
stänkte således göra Sveriges rikes adel ära och upphöjelse»
och därigenom vinna ståndets tillgivenhet. Men detta stred

1 Stundom. ? Anletsdrag.
