En begåvad men ostyrig liten prins.

jul 1746, då kanonskotten från Amiralitetsholmen för-

kunnade, att en prins blivit född i kungaborgen på
Riddarholmen. Tvåhundrafemtiosex skott! Man grät av
glädje, man föll varandra om halsen i översvallande förtjus-
ning. På alla källare dracks den nyföddes skål, och nätterna
igenom genljödo gatorna av glädjerop. Jublet spred sig vi-
dare över hela landet, kanonerna åskade, och luften genljöd
av trumvirvlar och trumpetklang. Svenskarne hade ju ej på
över sextio år fått glädja sig åt en tronföljares födelse. I
tjugusex år hade de nu styrts av en utländsk furste, som ej
ens talade deras språk, och den närmast blivande konungen
var också utlänning. Men med hans son skulle man återigen
få en konung med svensk uppfostran och svenska tänkesätt,
en konung som kunde helt känna med sitt folk.

Skalderna strängade sina lyror till den nyfödde prinsens
ära. Om arten av deras lovsånger gör man sig bäst föreställ-
ning, då man läser de franska verser, vari Karl Gustav Tessin
erinrade svenska folket om att två stora Gustaver regerat
i vår Nord; men då eftervärlden ej kunde enas om vilken-
dera av dem som var den främste, hade Gud nu för att av-
göra frågan givit oss en tredje.

Men under de första veckorna stodo den lille prinsens
närmaste anhöriga mången gång med bävande hjärtan kring
barnets bädd, ty det med så mycket jubel hälsade nytända
livet hotade att slockna. Prins Gustav var ett klent barn; när
hans mor skall beskriva honom, blir hela porträttet två stora
ögon.

I sin ängslan för att något skulle hända den lille gjorde
också Lovisa Ulrika allt vad en öm och oförståndig moder

STORT jubel vart det i Sveriges huvudstad tjugondedag
