208 LANDSFADERN.

»sDet du beklagar dig hava liten humle där uppå slottet och
att humlen är fast dyr där nere, så kunne Vi det intet bättra;
ingen råd have Vi heller på denne tid att skaffa dig någon
humle, utan du må försörja dig i den måtton det bästa du
kan. Du måtte ock väl för längesedan i somras hava tänkt
därtill att skicka en hop gamle och fördärvade hästar och
klippare utöver och låtit hämta dig där humle före och icke
allt dröja till sist på året, som du nu gjort haver. Må du på
en annan tid försörja dig annorlunda och icke allt lita på Oss,
att Vi låte skicka dig i händer allt det du hava skalllb

En annan gång är det en fogde i Uppsala stift, som får föl-
jande svar på sin undran: »Som du låter Oss uti din skrivelse
förstå, Hans Jönsson, att du haver liggandes 16 läster och 9
pund malt, fyra år gammalt, och att malen begynner flux vanka
däruti, så förundrar oss, att du icke så mycket vetst, Oss oåt-
spord, det sådan malt skulle föryttras och icke ligga och för-
därvas.» Nu finge han förskaffa sig »en god skuta» och sända
maltet ned till Östergötland eller Stockholm för att säljas.

Fogden på Kungsör får också besked: »Du begärer veta,
om de bönder, som dagsverken och hjälpedagsverken till
gårdens behov i sommar göra skola, något till att dricka
givas skall. Så have Vi det icke nekat, och kan du själv
tänka, att de, som arbeta skola, måtte hava något till mat
och drick och synnerligen om hete sommaren, där du ock
förtänkt uti vara må och ju så laga't, att du behåller dem
välvillige och låter dem ju få någon nödtorft.»

+ : +

Ordning, reda och arbetsamhet fordrade landsfadern av
sina fogdar och ståthållare.

Så skriver han år 1544 till bergsfogden vid Salberget: »Vi
förnimme av din skrivelse, att du haver stor klagomål på
de hyttefogdar, smältare och väktare, att de bränna mest
de bästa kol upp, som till hytterna föras, uti sina kulor
och stugor, så ock att de vid vindspelen taga undan den
bästa ved att bränna för sig. Så förundrar Oss storliga,
att du icke gav Oss sådant till känna, medan Vi voro där
på berget, utan kommer nu efteråt med dine klagomål; och
vete Vi för den skull icke, vad tro Vi därtill sätta kunne,
alldenstund Vi förnimme, att vad du skall uträtta i sådan
