GRÅKOLTAR OCH PIETISTER. 509

att den ene av de döda varit en landstrykare, om vilken han
förut inhämtat vederbörande kyrkoherdes utlåtande, vilket
Murbeck nu företedde. Det heter där, att den döde i livstiden
»strukit omkring landet — som berättas, med någon huvud-
yra. Eljest», heter det vidare, »har jag väl tillförne hört sägas,
att han varit van att stjäla ett och annat smått, varest han
framfarit . .. Jag lät kalla honom till mig och sökte att
bringa honom på rätta vägen; men i detsamma lopp han sin
väg.» I anledning därav hade Murbeck, jämlikt kyrkolagens
föreskrift, icke ansett sig kunna ge honom en kristlig jord-
fästning.

Beträffande den andre av de döda hade klockaren berättat,
att han fört »ett liderligt levernes. Murbeck hade ej vågat
kasta jord på »en sådan, som ansågs för en okristens. — Även
en attest av klockaren företeddes av den anklagade.

En underlåtenhet hade Murbeck dock gjort sig skyldig till,
i det han försummat att anmäla saken inför världslig rätt.
Han erkände, att han felat på denna punkt, men det hade
skett »i fåkunnighets, ty, sade han, »jag har alltid haft så
slätta villkor, att jag icke kunnat förskaffa mig kyrkolagen.
Nog hade jag läst den hos andra ett par gånger, men intet
så noga kommit ihåg alla dess paragrafer.v

De anmärkningar, som riktades mot Murbeck angående
nattvardens utdelning, bemötte han med att i bägge fallen
hade de sjukas tillstånd varit så svårt, att tiden icke medgivit
att hämta kalk och oblat.

Sedan blev det förhör till utrönande av Murbecks teologiska
kunskaper och framför allt hans förmåga av dogmatisk for-
muleringskonst. Slutresultatet blev, att högvördiga domkapit-
let ansåg sig ha funnit mycket graverande mot mannen och
konstaterat, att han »i dogmatiken behövde undervisning».
Förty prövade konsistorium rättvist att tills vidare suspendera
honom från prästämbetet. — Murbeck fortfor emellertid med
sin verksamhet som informator på Gedsholm. Det hjälpte icke,
att en vederhäftig prästman, som domkapitlet anmodade att
ge upplysningar om Murbeck, intygade, att han i sällskap
med flere ämbetsbröder åhört Murbecks predikningar och
funnit dem vara »icke allenast enlige med vår ortodoxi utan
också ganska uppbyggelige och hjärtrörander.
