42 SAMMANHÄNGANDE KAPITEL.

»Sin syn han här en stund med stridens bild förnöjer,
tills han i dessa ord sin gudavilja röjer:

”Jag ser ett häftigt slag men utan blod och stål,

för eftervärldens skratt ett evigt föremål ...'»

Men nu ämnar han göra slut på spektaklet. Han släpper lös
en storm, som sliter hattar och peruker av de kämpande och
åtföljes av ett skyfall, som lugnar kämparne å ömse sidor.
Och när solen bryter fram igen, belyser den en vacker bild
ur människolivet:

»En kämpe här får fatt
med glädje sin peruk, en ann” sin våta hatt.
Nu kan en vän sin vän, en bror sin broder finna;
här delas handslag ut och glädjetårar rinna.
Du rena vänskapseld, du livar alla bröst;
ett sorl kring fältet går av glada munnars röst.
En bullrar om den fred, som han i striden vunnit,
en ann” åt faran ler, som hotat och försvunnit.
Borgmästarn stolt och glad man mitt i hopen ser.
Bland alla tapprast själv, han alla lovord ger:
”I kämpar”, ropte han, ”att långsamt er berömma,
det vore eder törst och er belöning glömma;
en ann” må rosa er med granna, tomma ord,
men Edbom talar blott med öl och dukat bord.
I kväll skall glädjens Gud åt eder lagrar bryta,
i kväll mitt gamla öl ur blanka kannor flyta:
d et blive krigets rov. Församlens i mitt hus!
Om himlen seger gett, skall Edbom ge er rus.'”»

Grevinnan d'Egmont och Gustav III.
Sid. 595.

Vid femton års ålder förmäldes den berömde krigaren
marskalk Richelieus dotter, den vackra och intagande Septi-
manie, år 1756 med greve d'Egmont, en av Frankrikes för-
nämsta adelsmän. Äktenskapet var ett resonemangsparti.
Marskalken hade enligt gängse sed avgjort saken utan att
ens rådfråga sin dotter.

Den livliga, själfulla unga flickan kunde från början inte
med sin stadige, prosaiske fästman. Men saken var ju av-
gjord, och hon bar modigt sitt öde. Och för resten gick
hennes make kort efter giftermålet ut i krig. Den nyvordna
grevinnans liv fylldes då av sällskapsplikter. Hon fick näm-
