596 BPRIHETSTIDENS SLUTAKT.

Även vid hovet hade Creutz förberett Gustavs motta-
gande. Bland annat hade han försäkrat sig även om den
allrådande grevinnan du Barrys gunst genom att förära
ett juvelhalsband åt — hennes knähund.

I grevinnan d Egmonts loge på operan befann sig Gustav
på aftonen den 7 mars 1771, då han mottog den oväntade
underrättelsen om sin faders död. Hon hälsade då den ny-
vordne konungen med de för stämningen i hennes kretsar
betecknande orden: »Sirel Åtnöj Eder med den envåldsmakt,
folkets kärlek giver, och eftersträva ej den, som lagens bud
pålägger detta folkl>

Franska regeringen visade sin välvillighet mot den nye
konungen genom att genast utanordna en del resterande
subsidier, som man dittills vägrat betala. Dessutom lo-
vade den att åter sända en ambassadör till Stockholm och
utsåg därtill en av sina mest ansedda diplomater. Det rådg,
som Ludvig XV gav den unge svenske monarken i avseende
på politiken, var att arbeta på att försona partierna. Lyc-
kades det, så hade han i och därmed höjt konungamaktens
anseende och kunde samla alla krafter till arbete på rikets
upphjälpande ur dess förfall.

Besjälad av de allvarligaste föresatser att på försoningens
väg skapa Sveriges lycka, återvände Gustav hem till sin
huvudstad, där han snart skulle möta riksens ständer.

+ &

Innan riksdagen samlades, kallade konungen till sig de
tre förnämsta partiledarne från vardera sidan för att över-
lägga om en försoning eller »kompositiom. Bland dem var
naturligtvis Hattarnes främste man, Fersen, och på mot-
sidan Pechlin. Konungen bemödade sig synbarligen om
att stå över partierna och bemötte Hattar och Mössor med
samma vänlighet. »Man talade fritt med varandra; och
sparades ej sanningar å ömse sidor,, säger en av deltagarne.
»Hans Maj:t åhörde allt med nöje och tålamod.» Men nog
såg man, att det kostade på honom att med tålig min höra
på den avskydde Pechlins oblyga språk. »Ibland drog han
på sig vid Pechlins tal.»
