150 VÅRT LAND BLIR EN STORMAKT.

vinterkvarter. Hit kom nu hans sköna gemål efter en lång tid
av skilsmässa i ängslan och väntan. När hennes älskade
Gustav Adolf icke var hos henne, blev hon formligen sjuk.
Hela dagar ville hon varken smaka mat eller dryck. Men då
hon fick träffa honom igen, »var all sjukdom i ett ögon-
blick borta», be-
rättar hon i ett
brev till sin sys-
ter. »Då hjälte-
kraften nu åter
fängslades iskön-
hetens armar,
ljödo från drott-
ningens läppar
de lycksaliga or-
den: »Nu är änt-
ligen den store
Gustav Adolf
fången!l» Som ett
barn jollrade Ma-
ria Eleonora i
glädjen över att
åter få rå om sin
avgudade hjälte,
och omgivningen
hade svårt att
förstå, hur den
store mannen
kunde stå ut med

Fällstol, som tillhört Gustav II Adolj. alla hennes naiva
Nu å Gripsholm. upptåg och på-
hitt.

Av Gustav Adolfs yttre vid denna tid ha vi en intressant
teckning, nedskriven av en tysk, som ofta uppvaktade vid
konungens bord. Han berättar om hjältens högresta ge-
stalt, hans friska ansiktsfärg och välvilliga anletsuttryck;
han talar om den höga pannan, de stora, milda ögonen,
om hans gula hår och pipskägg. »Hans sätt att tala var
vänligt och angenämt, ehuru hans röst var genomträn-
gande stark och heroisk. Han åt duktigt,, berättar vår sa-
