LASSE LUCIDOR DEN OLYCKLIGE. 627

Stundom fick Lucidors sångmö behov av att ge måttlösa
uttryck åt sorgen, såsom när han anser denna kräva, att de
kvarlevande skola uppstämma

>en hisklig jämmerlåt utom all ro och tröst

och tjuta vargelik med en ovgräslig! röst,

utriva hår och skägg med fiendlige händer,

slå bröst och kinder blå och gräslig skära tänder.>

För alla åldrar har Lucidor strängar på sin sorglyra, allt-
ifrån den i själva födelsestunden slocknade, som ledsagas av
sin moder till skuggornas land, till den dygderika matrona,

>som både dag och natt i Herrans fruktan vaka',
dens kysk-fruktbare kved för många signad var,
att hon tri gånger tri dygdbördor burit har.>

Socialt sett fingo de poesins daglönare, till vilka Lucidor
kom att höra, sin ställning mycket snävt utmätt. I 1668 års
»Påbud över åtskillige missbruks och oordningars avskaffande
vid ridderskapets och adelns trolovningar, bröllop, gästabud,
barndop och begravningar» jämställas de med »tiggare av
allehanda slags folk, såsom tromslagare, pipare, sjungare,
kuskar, kockar och gement folk med majstänger».

Allt det där kom emellertid inte Lasse Johansson vid. FHan
levde mest i sin drömda värld och struntade i vad folk tyckte
och sade. Han var alltigenom mannen, som gör vad som
faller honom in. Samuel Columbus berättar en anekdot, som
ger oss den bekymmerslöse skalden livslevande, sådan som
han gick omkring på Stockholms gator. »Den svenske Dioge-
neso, såsom han kallar honom, gick på gatan och sang. »Då
bad jag honoms, säger Columbus, osatt han inte skulle sjunga.
Han frågade: ”Varför icke' — ”Därföre', så var mitt svar, ”att
icke är tjänligit. Då bemötte han mig,” om icke vädret eller
luften var allmän och alltså var och en hade fritt till att bru-
ka henne, vare sig i sång, spel eller tal. Så vore ock tungan
hans egen; och visan, den han sang, hade han själv kompo-
nerat. Då ville jag skilja mig vid honom: tog en annan gata,
nämligen Svartmangatan — vi voro just stadde i dess gatu-
mun på Köpmangatan. Han ville gärna veta, varföre jag

! Övermåttan gräslig. — ? Nämligen >med den frågamn>.
